справа № 991/247/26
провадження №2-з/991/1/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
ОКРЕМА ДУМКА
судді Вищого антикорупційного суду Шкодіна Я.В.
до ухвали колегії суддів від 16 січня 2026 року у справі №991/247/26 
(провадження №2-з/991/1/26)

"16" січня 2026 р.         м. Київ

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 16 січня 2026 року, постановленою колегією суддів у складі головуючого судді Ткаченка О., суддів Шкодіна Я., Чернової О. було відмовлено прокурору у задоволенні заяви про забезпечення позову про визнання необґрунтованих активів до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в межах майбутньої позовної заяви на суму (ціна позову) 909 600 грн. 
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 35 ЦПК України: «Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення».
Погоджуюся з твердженням суду, що позивачем не зазначена дійсна ринкова вартість майна, на яке він просить накласти арешт, та не надано доказів на її підтвердження, що, крім іншого, позбавляє суд можливості визначити співмірність запропонованого заходу, але вважаю за необхідне висловити окрему думку щодо ухваленого рішення в частині висновків суду стосовно того, що у прокурора відсутні підстави для пред`явлення позову, оскільки визначена ним різниця між вартістю активів і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (909 600 грн), є нижчою за встановлений законом поріг для звернення в подальшому з відповідним позовом (1 505 250 грн).
З зазначеним висновком суду погодитися не можу, вважаю його передчасним та таким, який не враховує особливостей стягнення саме доходів, отриманих від необґрунтованих активів, оскільки абз. 4 ч. 2 ст. 290 ЦПК України не містить жодних обмежень щодо ціни майбутньої позовної заяви, а дохід від активів, які в межах цивільної справи №991/1453/25 були визнані необґрунтованими, може відрізнятися від вартості набутих активів відповідачем (ами), як в сторону зменшення або збільшення під час подальшого їх продажу і тому різниця, про яку йде мова у абз. 2,3 ч. 2 ст. 290 ЦПК України, не може бути врахована під час вирішення питання про забезпечення позовних вимог. 
При цьому, на мою думку, обґрунтованість/необґрунтованість майбутніх позовних вимог прокурора, як і наявність/відсутність підстав для закриття провадження, з урахуванням обставин, встановлених в межах цивільної справи №991/1453/25, необхідно вирішувати під час судового розгляду, якщо такий позов буде поданий та не буде встановлено підстав для його повернення, залишення без руху чи відмови у відкритті провадження.

Суддя          Я. ШКОДІН