ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/46363/24 Головуючий у 1-й інстанції: Марич Є.В. 
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,
за участю секретаря Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ голови Державної міграційної служби України Наталії Науменко від 16.09.2024 за № 16-д/в «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у виді догани».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Державна міграційна служба України звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що наказом Державної міграційної служби України від 14.06.2012 №400-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області.
Наказом Державної міграційної служби України від 19.07.2014 №5/д порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 начальника управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області за фактами, викладеними у доповідній записці заступника начальника Управління - начальника відділу управління персоналом апарату ДМС Управління персоналу Людмили Охоби від 19.07.2024 №10.2/1015-24.
За результатами розгляду дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 , начальника Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, у зв`язку із вченням ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», що полягав у порушенні вимог частини другої статті 28, частини другої статті 34, частини четвертої статті 41, частини першої статті 54 Конституції України, пункту 1 частини першої статті 111 Закону України «Про державну підтримку медіа, гарантії професійної діяльності та соціальний захист журналіста», частини першої статті 4, пунктів 1, 2, 3, 7 частини першої статті 8, статті 62 Закону України «Про державну службу», абзацу першого пункту 2 розділу II, абзацу другого пункту 3 розділу II, абзацу другого пункту 2 розділу IV пункт 4 розділу IV Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань держаної служби від 05 серпня 2016 року № 158 (у редакції наказу Національного агентства України з питань державної служби від 28 квітня 2021 року№ 72-21), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 серпня 2016 року за № 1203/29333, пункту 1 розділу IV Типових правил внутрішнього службового розпорядку, затвердженими наказом Національного агентства України з питань державної служби від 03 березня 2016 року № 50, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 березня 2016 року за № 457/28587, та керуючись статтями 64, 65, 66, 67, 68, 69, 73, 74, 75, 77 Закону України «Про державну службу», Порядком здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №1039, підпунктами 20, 25 пункту 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, наказом Державної міграційної служби України від 16.09.2024 №16-дв на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді догани.
Підстава для видачі наказу: подання дисциплінарної комісії від 06.09.2024 №9.2/913-24, акт про відмову від надання пояснень від 16.09.2024, лист управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 16.09.2024 №2601.11./14767-24, доповідна записка начальника Управління персоналом Людмили Месюк від 16.09.2024 №10.2/1379-24.
Вважаючи наказ голови Державної міграційної служби України Наталії Науменко від 16.09.2024 за № 16-д/в «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у виді догани» протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не доведено наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, зокрема порушення Присяги державного службовця, оскільки матеріали дисциплінарної справи не містять належних, допустимих і достатніх доказів протиправної та винної поведінки позивача, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними, а оскаржуваний наказ не містить конкретного опису часу, місця, суті та обставин нібито вчиненого проступку. Дисциплінарною комісією не було всебічно з`ясовано обставини справи, не надано належної оцінки поясненням позивача та факту його перебування на лікарняному, порушено процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності, а рішення про накладення догани прийнято формально, без обґрунтування кваліфікації дій як порушення Присяги, без урахування принципів обґрунтованості, добросовісності та пропорційності, що відповідно до вимог законодавства та усталеної практики Верховного Суду є підставою для визнання наказу протиправним і його скасування.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність у діях позивача дисциплінарного проступку, оскільки не надав належної оцінки зібраним у дисциплінарній справі доказам та доводам відповідача, не врахував, що ОСОБА_1 у робочий час перебував поза робочим місцем без повідомлення безпосереднього керівника, допустив агресивну поведінку щодо журналістів, завдав шкоди майну засобу масової інформації, чим порушив норми Конституції України, Закону України «Про державну службу», Закону України «Про державну підтримку медіа, гарантії професійної діяльності та соціальний захист журналіста», Загальних правил етичної поведінки та Правил внутрішнього службового розпорядку, що набуло широкого суспільного розголосу та призвело до приниження авторитету ДМС. При цьому, дисциплінарне провадження проведено з дотриманням встановленої процедури, наказ про накладення догани є вмотивованим і містить усі передбачені законом реквізити, а висновок суду про недоведеність порушення Присяги державного службовця є необґрунтованим, зробленим із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормативно-правовим документом, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частинами 2, 3 статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Частиною першою статті 64 Закону №889-VIII передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Порушення Присяги державного службовця є дисциплінарним проступком (пункт 1 частини другої статті 65 Закону №889-VIII).
Статтею 66 Закону №889-VIII встановлено види дисциплінарних стягнень та загальні умови їх застосування. Так, до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
За приписами статті 67 Закону №889-VІІІ обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; 3) високі показники виконання службових завдань; 4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Згідно з частиною третьою статті 67 Закону №889-VІІІ під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця.
Отже, дисциплінарне стягнення - це передбачена спеціальним законом міра примусу, що застосовується суб`єктом призначення до державного службовця, який порушив службову дисципліну, тобто, вчинив дисциплінарний проступок. Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає в порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю, зокрема, Кодексом законів про працю України, Законом № 889-VIII, а також правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями та у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.
Згідно з частиною першою статті 69 Закону №889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - Дисциплінарна комісія).
Частинами десятою та одинадцятою статті 69 Закону №889-VІІІ визначено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.
З метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа (частина перша статті 73 Закону №889-VIII).
За приписами статті 75 Закону №889-VІІІ перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.
Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.
Відповідно до статті 77 Закону №889-VІІІ рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1039 затверджено Порядок здійснення дисциплінарного провадження (далі - Порядок № 1039), згідно із п. 2 якого, процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її склад; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад роботи дисциплінарної комісії; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.
Комісія, дисциплінарна комісія у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання здійснення дисциплінарних проваджень, і цим Порядком (п. 13 Порядку № 1039).
З метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа (п. 24 Порядку № 1039).
Згідно з п. 25 Порядку № 1039 дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.
За змістом п. 26 Порядку № 1039 документи та матеріали, що долучаються до дисциплінарної справи, повинні відповідати вимогам щодо документування управлінської інформації та організації роботи з документами в державному органі.
Дисциплінарна справа формується з урахуванням вимог порядку обліку та роботи з дисциплінарними справами, затвердженого НАДС (п. 27 Порядку № 1039).
Відповідно до п. 31 Порядку № 1039 державний службовець має право: бути присутнім на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до статті 76 Закону, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії; надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; заявляти клопотання про необхідність одержання і долучення до матеріалів дисциплінарної справи нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, яким можуть бути відомі обставини справи; користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника. Державний службовець користується іншими правами, встановленими Конституцією та законами України.
Пунктом 33 Порядку № 1039 передбачено, що Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.
Наведеними нормами передбачені підстави та порядок притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, види дисциплінарних стягнень та умови їх застосування, гарантії прав державних службовців під час застосування уповноваженими суб`єктами дисциплінарного стягнення. При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення необхідно встановити наявність складу дисциплінарного проступку, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника.
Як вбачається з матеріалів дисциплінарної справи, підставою ініціювання дисциплінарного провадження стосовно позивача слугувала доповідна записка заступника начальника Управління - начальника відділу управління персоналом апарату ДМС Управління персоналу Людмили Охоби від 19.07.2024 №10.2/1015-24.
У доповідній записці вказано, що 18 липня 2024 року у засобах масової інформації з`явилась новина, що начальник Управління ДМС в Івано-Франківській області ОСОБА_1 в робочий час напав на журналістів одного з інформаційних видань. Журналісти зазначили, що в період зазначеного інциденту ОСОБА_1 перебував поза межами робочого місця.
Заступником начальника Управління - начальником відділу управління персоналом апарату ДМС Управління персоналу Л. Охобою вказано, що в діях ОСОБА_1 вбачається порушення вимог розділу II «Права, свободи та обов`язки людини і громадянина» Конституції України, порушення вимог законодавства у сфері медіа, ОСОБА_1 проявив неповагу до прав і свобод громадянина, в чому вбачається негідне несення високого звання державного службовця. Також, вказано, що такі дії ОСОБА_1 є порушенням Присяги державного службовця, правил етичної поведінки державних службовців.
В доповідній записці запропоновано, з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку у діях ОСОБА_1 начальника Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, порушити стосовно нього дисциплінарне провадження з відстороненням від виконання посадових обов`язків відповідно до частини першої статті 72 Закону у зв`язку з виявленням порушень, передбачених пунктом 1 частини другої статті 65 Закону.
На підставі вказаної доповідної записки наказом Державної міграційної служби України від 19.07.2014 №5/д порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 начальника управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області та утворено дисциплінарну комісію для здійснення дисциплінарного провадження.
З матеріалів справи вбачається, що дисциплінарною комісією направлено запит до Департаменту організаційного забезпечення ДМС України від 22.07.2024 №10.2/1031-24 щодо надання документів, підписаних ОСОБА_1 саме 18.07.2024.
У відповідь на вказаний запит Департаментом надіслано завірені в установленому порядку паперові копії оригіналів електронних листів, підписаних начальником Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області ОСОБА_1 власним електронним ключем, а саме: лист від 18.07.2024 №2601.9/11181-24 «Про виконання плану роботи УДМС в області за перше півріччя 2024 року»; лист від 18.07.2024 №2601.10-4053/2601.1-24 «Про надання інформації» Голові Косівської територіальної громади Ю.Плосконосу; лист від 18.07.2024 №2601.10-4052/2601.1-24 «Про надання інформації» Голові Калуської міської територіальної громади А.Найді; лист від 18.07.2024 №2601.10-4051/2601.1-24 «Про надання інформації» Голові Рожнятівської селищної ради В.Рибчаку; лист від 18.07.2024 №О-7086-24/2601.4/4057-24 «Про розгляд звернення».
Вказані документи підписані позивачем власним електронним цифровим підписом 18.07.2024, що підтверджено Департаментом організаційного забезпечення ДМС України та свідчить про перебування ОСОБА_1 на робочому місці в цей день.
Окрім того, в матеріалах дисциплінарної справи містяться пояснення начальника відділу організаційно-аналітичного забезпечення УДМС в Івано-Франківській області, якими підтверджено, що начальник управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області ОСОБА_1 протягом робочого дня 18.07.2024 працював за комп`ютером зі своїм електронним ключем.
Крім цього, перебування позивача на робочому місці 18.07.2024 та виконання ним своїх службових обов`язків підтверджують працівники Управління у відібраних у них поясненнях, зокрема, начальник відділу бухгалтерської служби, фінансування та звітності - головний бухгалтер, завідувач сектору юридичного забезпечення, начальник Івано-Франківського відділу, заступник начальника УДМС в Івано-Франківській області, заступник начальника відділу бухгалтерської служби, фінансування та звітності, головний спеціаліст із зв`язків з громадськістю, начальник відділу з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Управління та інших. Всі пояснення цих працівників та посадових осіб містяться у матеріалах дисциплінарної справи.
Як свідчать матеріали справи, позивач скористався своїм правом та надав голові дисциплінарної комісії Т.Касян свої пояснення від 06.08.2024 з приводу подій, викладених у доповідній записці від 19.07.2024 №10.2/1015-24, та повідомив, що з 18.07.2024 перебуває на лікарняному.
Однак, вказані пояснення дисциплінарною комісією не взято до уваги та 15.08.2024 складено акт про відмову від надання пояснень, в якому засвідчено факт неприбуття ОСОБА_1 на засідання та неповідомлення ним про поважні причини своєї відсутності.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що під час проведення засідання дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ не врахувала, що позивач з 18.07.2024 перебував на лікарняному.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зауважує, що доказів невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків позивачем як державним службовцем та порушення правил етики поведінки державного службовця до суду відповідачем не надано, а судом апеляційної інстанції не встановлено.
Так, матеріали дисциплінарної справи не містять належних доказів, які підтверджували б вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який передбачений пунктом 1 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» - порушення Присяги державного службовця.
Дисциплінарною комісією не вжито належних заходів щодо з`ясування обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження відносно позивача, та не надано їм належної оцінки і не дотримано норм, якими передбачено, що суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмового пояснення.
Формулювання підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, наведені в матеріалах дисциплінарного провадження та оскаржуваному наказі, не містять чіткого формулювання конкретних порушень, які свідчили б про наявність в діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та не вказані негативні наслідки, причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.
Текст Присяги, наведений у статті 36 Закону № 889-VIII, свідчить, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.
Складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.
Присяга державного службовця передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Отже, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Різниця між складами дисциплінарних проступків, таких як порушення Присяги державного службовця та невиконання або неналежне виконання службовцем своїх службових обов`язків, полягає в колі обов`язків та ставленні до них службовцем (сумлінному чи несумлінному).
За таких обставин, кваліфікація дисциплінарного проступку, як порушення Присяги державного службовця, може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що матеріали справи не містять достатніх належних доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який може бути кваліфіковано як порушення Присяги державного службовця.
Більше того, відповідач, не встановив наявність об`єктивної сторони такого дисциплінарного проступку як порушення Присяги, жодним чином не обґрунтував необхідності кваліфікації відповідних діянь як порушення Присяги державного службовця.
Застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, відповідач повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Разом з тим, у поданні дисциплінарної комісії не наведено конкретизовано ступінь доведеної вини у вчиненні дисциплінарного проступку, протиправної поведінки позивача, зазначеної у доповідній записці, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою позивача.
Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного наказу, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не надано.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №814/934/18 наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин. При цьому, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.
Відсутність належного обґрунтування наказу про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є підставою для визнання його протиправним та скасування.
Отже, проаналізувавши вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що наказ голови Державної міграційної служби України Наталії Науменко від 16.09.2024 за № 16-д/в «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у виді догани» є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
Доводи апелянта, які зазначені вище колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку та порушення Присяги державного службовця, а суд першої інстанції обґрунтовано встановив формальний характер дисциплінарного провадження, відсутність доказів вчинення інкримінованих дій саме під час виконання службових повноважень і причинного зв`язку між подією та шкодою авторитету ДМС. Крім того, посилання апелянта на резонанс події та на норми законодавства самі по собі не підтверджують дисциплінарної відповідальності, а наказ про накладення догани не містить конкретизації проступку, що свідчить про правильність висновку суду щодо його протиправності та законності скасування.
Крім того, проаналізувавши інші доводи та аргументи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 09.02.2026.