ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року	Львів	Справа № 161/3586/25 пров. № А/857/50569/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Глушка І.В., Іщук Л.П.,
за участі секретаря судового засідання Грищук В.Б.,
представник позивача: Таргоній П.В.,
представника відповідача: Книш А .В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2025 року у справі № 161/3586/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправними дій,
суддя в 1-й інстанції – Ковтуненко В.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення –м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Таргоній Павло Валерійович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення. З підстав, викладених в позовній заяві просив суд скасувати постанову інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Читкайло Н.В. №MVA2051401 від 14.02.2025. В позовній заяві як на підставу скасування оскаржуваної постанови, позивач посилається на ту обставину, що транспортний засіб «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 було припарковано з дотриманням вимог п. 15.10 «в», внаслідок чого порушення вимог ПДР України відсутні.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2025 року у справі № 161/3586/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправними дій у задоволенні позову було відмовлено. 
З висновками суду не погодився позивач в особі уповноваженого представника, подав апеляційну скаргу. Апелянт вважає що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального права, неправильним застосуванням норм процесуального права, та таким що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
Зазначають про те, що транспортний засіб має бути припаркований на краю тротуару, що примикає до проїзної частини та розташований таким чином, щоб він не створював перешкоди для руху пішоходів та інших учасників руху. Отже, однією з умов для застосування винятку щодо заборони стоянки на тротуарі для легкових автомобілів (якщо такі поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2м), є припаркування автомобілю на краю тротуару, який примикає до проїзної частини. Тобто, край тротуару, визначений однією з умов пп. «в» п. 15.10 ПДР України для стоянки легкових автомобілів та мотоциклів, це зовнішній край тротуару, який примикає до проїзної частини. Відтак, зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійсниться легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуару; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
Вказані умови позивачем були дотримані. Просять задовольнити апеляційну скаргу. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2025 року у справі №161/3586/25 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити та скасувати постанову інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Читкайло Н.В. №MVA2051401 від 14.02.2025. Стягнути з відповідача в користь позивача понесені судові витрати в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи про те, що 13 лютого 2025 року, близько 12.37 годин, в місті Луцьк, по вулиці Богдана Хмельницького, 47, Волинської області, інспектором з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Читкайло Надією Вікторівною було виявлено автомобіль «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснив зупинку.
14 лютого 2025 року, інспектором з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Читкайло Надією Вікторівною було винесено постанову серії MVA № 2501401 (а.с. 8), якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею ч. 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.
Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, що 13 лютого 2025 року, о 12.37 годин, в місті Луцьк, по вулиці Богдана Хмельницького, 47, Волинської області, особа, яка керувала транспортним засобом «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 , порушила правила зупинки, а саме здійснила зупинку транспортного засобу на тротуарі у місці, яке не позначене відповідними дорожніми знаками, чим порушила пункт 15.10 «б» ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень.
При цьому, факту зупинки транспортного засобу «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 у місці, вказаному в оскаржуваній постанові, та в спосіб, зафіксований на фотокопіях, долучених до матеріалів справи, сторона позивача не заперечувала.
За висновками суду першої інстанції право водія здійснити зупинку/стоянку на тротуарі таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м не є абсолютним, а дозволено лише у нерозривному зв`язку з положеннями пункт 15.10 «б» ПДР України, тобто у місці, позначеному відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками, та лише додатково конкретизує спосіб здійснення зупинки/стоянки в такому місці.
Суд першої інстанції також вказав про те, що в місті Луцьк, по вулиці Богдана Хмельницького, 47, Волинської області, безпосередньо на місці зупинки/стоянки транспортного засобу «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 , наявний дорожній знаками, встановлений з табличкою, який визначає зону паркування та спосіб здійснення паркування транспортного засобу – біля краю проїзної частини (а.с. 51).
Суд першої інстанції з`ясовуючи всі обставини у вказаній справі, встановив правомірність винесення постанови про адміністративне правопорушення серії MVA № 2501401 від 14 лютого 2025 року, яка за формою та змістом відповідає вимогам ст. 14-2, 279-1, 283 КУпАП, оскільки в ній містять всі дані, як того вимагається даними нормами права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та доповнює їх висновком наступного змісту. 
Статтею 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Таким чином, достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватись належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Зазначеному кореспондує пункт 1.3 ПДР України згідно з яким учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Як вбачається із пункту 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. 
Відповідно до положень параграфа 15 Правил дорожнього руху України, вимоги щодо зупинки та стоянки транспортних засобів є чітко врегульованими з метою безпечної організації дорожнього руху, захисту прав пішоходів та мінімізації перешкод для інших учасників дорожнього руху. 
Згідно з п. 15.1 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися виключно у спеціально відведених місцях, позначених відповідними дорожніми знаками (зокрема, 5.42.1 «Місце для стоянки», 5.43 «Зона стоянки») або на узбіччі. Особливі умови для розміщення транспортних засобів на тротуарах встановлені п. 15.6 та п. 15.10 ПДР України.
Згідно з п. 15.6, стоянка на тротуарах дозволяється виключно у випадках, коли місце стоянки позначене відповідними дорожніми знаками 5.42.1, 5.43 разом із табличками 7.6.2–7. 6.6, які визначають умови стоянки на тротуарі. 
Відповідно до п. 15.10 «б» ПДР, стоянка забороняється на тротуарах, крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками з табличками. При цьому виняток, передбачений у п. 15.10 «в» щодо можливості розміщення легкових автомобілів та мотоциклів на краю тротуару за умови залишення не менше 2 метрів для проходу пішоходів, застосовується лише за наявності дорожніх знаків із табличками, що дозволяють стоянку на тротуарі.
Інакше цей виняток не діє самостійно і не дає права на стоянку без додержання вимог п. 15.6 та 15.10 «б». Виняток, передбачений у підпункті «В» пункту 15.10, застосовується лише за умови одночасного виконання чотирьох вимог: наявності дорожнього знака 5.42.1 або 5.43 із відповідною табличкою 7.6.2–7.6.6; стоянки саме легкового автомобіля або мотоцикла чи мопеда; розміщення транспортного засобу на краю тротуару; забезпечення не менше 2 метрів для проходу пішоходів
Вимоги зупинки/стоянки транспортних засобів регулюються параграфом 15 ПДР, а не лише пунктом 15.10 «в» ПДР України. Пункт 15.10 «б» встановлює імперативну норму, тому положення пункту «в» повинні діяти у взаємодії. 
З доданих до постанови матеріалів фотофіксації вбачається, що у місці розташування автомобіля позивачки немає жодного дорожнього знаку, який дозволяє зупинку на тротуарі та дорожнього знаку, який забороняє зупинку на узбіччі (матеріали фотофіксації містяться у матеріалах справи). Враховуючи встановлений пунктом 15.1 ПДР дозвіл на стоянку транспортних засобів лише у спеціально відведених місцях чи на узбіччі, у сукупності з вимогами п. 15.10 ПДР, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стоянка автомобіля позивачки на тротуарі за відсутності дорожніх знаків, які дозволяють таку стоянку, здійснена з порушенням правил стоянки.
Також судом було враховано, що за місцем вчинення правопорушення, а саме у місті Луцьку на вулиці Богдана Хмельницького, 47, безпосередньо в зоні зупинки/стоянки транспортного засобу «Opel» д.н.з. НОМЕР_1 , встановлено дорожній знак разом із відповідною табличкою. Зазначений дорожній знак визначає межі зони паркування, а табличка встановлює спосіб здійснення паркування транспортних засобів, зокрема вимогу щодо розміщення транспортного засобу біля краю проїзної частини у визначений спосіб (Схема ОДР міститься в матеріалах справи). Тому у Позивачки була об`єктивна можливість залишити транспортний засіб у встановленому для цього місці, дотримуючись вимог Правил дорожнього руху України

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.
Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2025 року у справі № 161/3586/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Повне судове рішення складено 27.01.26