ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
20 січня 2026 року
м. Харків
справа №626/3761/21
провадження № 22-ц/818/584/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П.. Тичкової О.Ю.
за участі секретаря Смелянець К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення дії, яка порушує право та усунення перешкод реалізувати своє право, -
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 адвоката Пілігрім Петра Олександровича на заочне рішення Берестинського районного суду Харківської області від 04 липня 2025 року, постановлене суддею Рибальченко І.Г.
в с т а н о в и в:
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом , в якому з урахуванням уточнень, просив зобов`язати ОСОБА_3 , припинити дії, які порушують право позивача, як споживача житлово-комунальних послуг на отримання комунальної послуги - послуги з постачання природного газу, шляхом відкриття запірної арматури та відновлення цілісності зварних швів газової розподільчої мережі, яка проходить через домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути моральну шкоду в сумі 120000 грн.
Заочним рішенням Берестинського районного суду Харківської області від 04 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, що винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неправильним дослідженням доказів та їх оцінки, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції є передчасними, такими, що не відповідають обставинам справи, у зв`язку з цим рішення суду є неправомірним та підлягає скасуванню. Зазначає, що матеріалами справи достоменно підтверджено факт порушення відповідачем його прав як співвласника майна, а саме перекриттям постачання газу у домоволодіння.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та не призведе до відновлення його порушеного права, оскільки зобов`язання відповідача припинити дії які порушують права позивача, шляхом відкриття запірної арматури та відновлення цілісності зварних швів газової розподільної мережі, не вирішить спір по суті, не забезпечить належного захисту його права в майбутньому. Позивачу необхідно звернутися до суду відповідно до ст. 391 ЦК України з негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні системою газопостачання, зобов`язання відповідача утриматися від дій, які можуть перешкодити позивачу користуватися цим майном у майбутньому.
Такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником 2/5 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 14.11.2013.
На підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , належить інша частина житлового будинку АДРЕСА_1 .
15.01.2016 ОСОБА_1 підписав заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2500 від 30.09.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1386/27831 .
Пунктом 1 глави 1 Розділу VI Кдексу ГРМ закріплено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання\передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.
Статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що на споживача природного газу покладено обов`язок дотримуватися правил безпеки, зокрема пожежної та газової, санітарних норм.
Із листа Берестинського РВП ГУНП в Харківській області від 17.08.2021 року, вбачається, що позивач звертався із заявою на неправомірну поведінку відповідача щодо самовільного перекриття газопостачання в його частину будинку. 
Крім того, з питань свого порушеного права ОСОБА_5 звертався і до Берестинського відділення АТ "Харківгаз".
З відповіді від АТ «Харківгаз» від 14.09.2021 убачається, що замовником робіт по газифікації домоволодіння АДРЕСА_1 були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а тому власниками газопроводу-вводу є обидва власника житлового будинку. Для запобігання несанкціонованих відключень від газопостачання запропоновано провести реконструкцію існуючої системи газопостачання з облаштування окремого газопроводу-вводу, згідно діючого законодавства.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що починаючи з серпня 2021 року ОСОБА_2 самовільно перекрив постачання газу по газопроводу до побутового лічильника газу заводський номер 01202955, чим позбавив позивача, як споживача житлово- комунальної послуги - послуги з постачання природного газу у житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , право власності 2/5 частки якого належить позивачу.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист порушеного цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.ст. 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - припинення дії, яка порушує право, і відновлення становища, яке існувало до порушення.
Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), – усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина 2 статті 386 ЦК України).
Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2024 року у справі № 755/7604/22.
Як убачається з матеріалів справи власниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .
Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Під`єднаний до природного газопостачання, де постачальником виступає ТОВ "Харківгаззбут". 
З відповіді від АТ «Харківгаз» від 14.09.2021 убачається, що замовником робіт по газифікації домоволодіння АДРЕСА_1 були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,(колишні власники) а тому власниками газопроводу-вводу є обидва власника житлового будинку. Для запобігання несанкціонованих відключень від газопостачання запропоновано провести реконструкцію існуючої системи газопостачання з облаштування окремого газопроводу-вводу, згідно діючого законодавства.
Таким чином співвласники житлового будинку мають один вузол розподілу та газопостачання до будинку.
Один вузол газопостачання – це комплексна ділянка газопроводу, що містить запірну арматуру, фільтр, манометри, а часто й газовий лічильник, монтовані у спеціальному шафі для обліку та регулювання потоку газу до споживача, що забезпечує безпечне й точне вимірювання його об`єму для розрахунків
Якщо один вузол газопостачання обслуговує двох власників, це означає, що вони спільно користуються однією точкою входу газу, тобто будинку на два господарі з одним загальним лічильником; у такому разі, договір на розподіл газу укладається з Оператором ГРМ, а облік споживання ведеться за спільним вузлом, але для розрахунків із постачальником можуть бути варіанти розподілу (за домовленостю чи за показниками квартирних лічильників, якщо вони є).
ОСОБА_1 посилався на те, що починаючи з серпня 2021 року ОСОБА_2 самовільно перекрив постачання газу по газопроводу до побутового лічильника газу.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.ч. 1-4ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом
Згідно ч.2ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Заст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що дійсно відповідач перекриває постачання газу до частини будинку позивача, або якимось чином перешкоджають позивачу користуватися вузлом обліку газу.
Наданий лист від АТ «Харківгаз» та відповідь від Красноградського відділу поліції в Харківській області містять лише інформацію про наявність, на думку позивача, протиправних дій з боку відповідачів.
Актів обстеження газопроводу, який підтвердив факт перешкоджання доступу до вузла газорозподілу, або інші докази, якіб свідчили про порушення прав позивача, матеріали справи не містять.
Судова колегія звертає увагу позивача на те, що АТ «Харківгаз» рекомендовано позивачу для запобігання несанкціонованих відключень від газопостачання провести реконструкцію існуючої системи газопостачання з облаштування окремого газопроводу-вводу, згідно діючого законодавства.
Таким чином, позивачем недоведено факту порушення його прав відповідача та наявності перешкод у користуванні спільним вузлом газопостачання.
Частиною 3статті 12 ЦПК України в становлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем суду не надано. 
Висновок суду про обрання позивачем неналежного способу захисту не відповідає вимогам закону та наявним в матеріалах справи доказам.
Рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови у позові..
Колегія суддів вважає, що задоволенні позову слід відмовити з мотивів викладених у цій постанові.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене, рішення суду слід змінити та відмовити у задоволенні позову з мотивів цієї постанови.
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст.367,368,376,379,381,382,383,384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пілігрім Петра Олександровича задовольнити частково.
Заочне рішення Берестинського районного суду Харківської області від 04 липня 2025 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:         О.В. Маміна
Судді:          Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова