ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.01.2026 Справа № 914/2754/25 

Господарський суд Львівської області в складі головуючої судді Бургарт Т.І., при секретарі судового засідання Бабій М.Т., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411; ЄДРПОУ 41084239);
до відповідача: Гориня Павла Івановича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );
про: стягнення заборгованості в розмірі 101`480,17 грн.

за участі представників:
від позивача: Глуховецький О.С. (в режимі ВКЗ);
від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі також позивач, ТзОВ «Бізнес Позика») звернулось до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Гориня Павла Івановича (далі також відповідач, Горинь П.І.) про стягнення заборгованості в розмірі 101`480,17 грн.
Хід розгляду справи викладено в наявних в матеріалах справи ухвалах суду та відображено у протоколах судових засідань.

Аргументи учасників справи
Аргументи позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі також кредитодавець) та фізичною особою - підприємцем Горинем Павлом Івановичем (далі також позичальник) укладено договір № 469847-КС-004 про надання кредиту у письмовій формі у вигляді електронного документа, підписаного з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну комерцію».
Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 35’ 000,00 грн на засадах строковості, поворотності та платності, а позичальник - повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування ним у порядку і на умовах, визначених договором та Правилами надання грошових коштів у кредит фізичним особам – підприємцям (далі також Правила).
На виконання умов договору кредитодавцем було перераховано позичальнику кредитні кошти у розмірі 35’ 000,00 грн на банківську картку, реквізити якої були зазначені позичальником під час заповнення даних в особистому кабінеті.
Водночас позичальник, у порушення умов договору, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, здійснивши лише часткове погашення заборгованості у загальному розмірі 36’ 580,00 грн. Унаслідок цього утворилася заборгованість у загальній сумі 101’480,17 грн, з яких 30’ 751,72 грн становить заборгованість за основною сумою кредиту, а 70’ 728,45 грн - заборгованість за процентами.
Зазначені обставини стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до суду з цим позовом про стягнення з відповідача заборгованості.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9’ 780,00 грн.

Аргументи відповідача

Відповідач відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не надав, позовні вимоги не заперечив, доказів сплати заборгованості не подав. Окрім того, відповідачем не було подано до суду обґрунтованих заперечень щодо заявленого представником позивача до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому суд зазначає, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення копії ухвали від 16 вересня 2025 року про відкриття провадження у справі за адресою, зазначеною в Єдиному державному демографічному реєстрі, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції (а.с.100), однак дана ухвала була повернута у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання (а.с. 154). 
Наступні ухвали суду про виклик відповідача в судові засідання також поверталися до суду без вручення адресату у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання поштових відправлень (а.с.108), (а.с. 152).
Отже, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, а також про дату, час та місце судового засідання у справі.
Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Отже, з огляду на належне повідомлення сторін про розгляд справи, відсутність відзиву відповідача на позовну заяву, а також завершення встановлених процесуальних строків, суд вважає за можливе розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Обставини, встановлені судом

Згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 1593 від 11 травня 2017 вирішено надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Позика» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (а.с. 23-24). 
25 травня 2020 року ТзОВ «Бізнес-Позика» видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи (а.с. 25).
Горинь Павло Іванович з 14 вересня 2023 року здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа – підприємець, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань (а.с.81-82).
26 серпня 2024 року Горинь Павло Іванович припинив здійснювати підприємницьку діяльність, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, викладеними у відповіді № 1746732 від 08 вересня 2025 року (номер запису 2010350060001400294, підстава – власне рішення) (а.с. 81– 82).
Діючи як фізична особа – підприємець, Горинь Павло Іванович шляхом вчинення електронних дій у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, зокрема заповнення електронної анкети, проходження процедури ідентифікації та верифікації, підтвердження умов кредитування та накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, вчинив дії, які свідчать про його волевиявлення на укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Позика» кредитного договору в електронній формі та отримання кредитних коштів, що підтверджується матеріалами справи (візуальною формою послідовності дій клієнта (а.с.56-57).
11 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Позика» і фізичною особою – підприємцем Горинем Павлом Івановичем укладено договір про надання кредиту (електронна форма) № 469847-КС-004 (а.с.26-28).
Вказаний договір укладено в електронній формі шляхом його підписання відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA-4582, який надсилався позивачем на номер телефону відповідача ( НОМЕР_2 ), наданий останнім під час проведення верифікації в особистому кабінеті та відображений у Анкеті клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com/) (а.с. 58).
Відповідно до пункту 1 про надання кредиту, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 35’ 000,00 грн на засадах строковості, поворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту, та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам – підприємцям (далі також Правила).
Зі змісту пункту 14 Договору про надання кредиту вбачається, що його невід`ємною частиною є Правила надання грошових коштів у кредит фізичним особам – підприємцям ТзОВ «Бізнес Позика», які застосовуються до спірних правовідносин у частині врегулювання питань, що безпосередньо не визначені умовами договору. 
Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», затвердженими наказом директора позивача від 27 червня 2022 за №13-ОД (надалі за текстом також - Правила) визначено, що вони визначають порядок і умови надання ТОВ «Бізпозика» (далі за текстом - кредитодавець) кредитів, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення і належного виконання умов договору (як визначено у пункті 1.4.3 Правил), а також регулюють відносини, що виникають між кредитодавцем і фізичною особою-підприємцем (далі за текстом - позичальником), які є сторонами договору (п. 1.1. Правил) (а.с.30-37).
Умовами договору встановлено строк користування кредитом - 24 тижні. Договором передбачено стандартну процентну ставку у розмірі 2,00000000 в день, яка є фіксованою, а також знижену процентну ставку за кредитом у розмірі 1,14933273 в день, що також є фіксованою. Комісію за надання кредиту визначено у сумі 5’ 250,00 грн. Термін дії договору встановлено до 27 травня 2024 року, а орієнтовну загальну вартість кредиту визначено у розмірі 90’ 960,00 грн (абзац 2 пункту 1 договору про надання кредиту). 
Пунктом 2.1. Правил визначено, що кредит надається позичальнику для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. 
Цілі (мета) кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей Кредит не є споживчим кредитом. (абзац 3 пункт 1 договору про надання кредиту).
Судом встановлено, що ТзОВ «Бізнес Позика» здійснює надання кредитів шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківські рахунки (платіжні картки) позичальників, реквізити яких зазначаються самими позичальниками під час проходження реєстрації та заповнення анкети клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача.
З цією метою, між ТзОВ «Бізнес Позика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс» (далі також ТзОВ «ФК «Елаєнс») укладено договір № 41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказу на платіжні картки) від 12 грудня 2017 року, відповідно до пункту 1.1. якого ТзОВ «ФК «Елаєнс» бере на себе зобов`язання надавати ТзОВ «Бізнес Позика» послуги «переказ на карту», що включає в себе приймання від ТзОВ «Бізнес Позика» грошових коштів, обробку розпорядження відповідно до правил грошових переказів міжнародних систем «VISA» та « MASTERCARD», переказ грошових коштів, прийнятих фінансовою установою від ТзОВ «Бізнес Позика» на користь банка-еквайра для подальшого зарахування на карткові рахунки клієнтів відповідно до правил МПС. (а.с. 42-46).
Отже, на підставі зазначеного договору ТзОВ «ФК «Елаєнс» здійснювало грошові перекази позичальникам від імені та за дорученням ТзОВ «Бізнес Позика», у тому числі - відповідачу у даній справі.
На виконання наданого ТзОВ «Бізнес Позика» розпорядження, ТзОВ «ФК «Елаєнс» перерахував на банківську картку відповідача, зазначену ним в анкеті клієнта кредитні кошти у загальному розмірі 35'000,00 грн двома платежами. Зазначене підтверджується довідками, виданими 01 серпня 2025 року ТзОВ «ФК «Елаєнс», про здійснення платежів на вказаний номер банківської картки відповідача у сумі 25'000,00 грн (а.с. 38) та 10'000,00 грн (а.с. 39), а також квитанціями від 11 грудня 2023 року на суму 25'000,00 грн (а.с. 40) та 10'000,00 грн (а.с. 41).
Окрім того, здійснення зазначених операцій підтверджується листом АТ «Таксобанк» від 31 жовтня 2025 року № 46691/80, яким підтверджено, що грошові кошти у сумі 25’ 000,00 грн та 10’ 000,00 грн, перераховані ТзОВ «ФК «Елаєнс» від імені та за дорученням ТзОВ «Бізнес Позика», були зараховані на банківську картку клієнта   ОСОБА_1  (а.с. 147).
Пунктом 4.2.2.2. Правил, позичальник зобов`язаний, в тому числі, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором про надання кредиту, до закінчення терміну дії договору.
Розділом 5 Правил визначений порядок нарахування процентів, комісії, черговість погашення вимог та повернення кредиту.
Так, згідно пункту 5.1. Правил, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається договором (додатковою угодою).
Відповідно до пункту 2 договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом) нараховуються за ставкою, вказаною у пункті 1 договору, на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в пункті 3 договору.
Відповідно до п. 5.2. Правил, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов договору (додаткової угоди). Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику протягом всього строку кредитування.
Нарахування комісії здійснюється в момент укладання договору. Порядок та розмір оплати комісії визначено графіком платежів (п. 5.3. Правил).
Пунктом 3 кредитного договору сторони погодили графік виконання грошових зобов`язань, яким визначено строки та розміри сплати процентів, комісії за надання кредиту, а також часткового погашення основної суми боргу, із застереженням про застосування зниженої процентної ставки за умови дотримання позичальником установлених строків платежів. 
Згідно з указаним графіком, перші три платежі повинні були бути здійснені до 
- 25 грудня 2023 року,
- 08 січня 2024 року,
- 22 січня 2024 року з подальшим поетапним виконанням зобов`язань упродовж січня – травня 2024 року, з остаточним строком платежу до 27 травня 2024 року.
Відповідач на виконання умов кредитного договору своєчасно здійснив перший платіж.
Зокрема, оплата у сумі 7 580,00 грн була здійснена 25 грудня 2023 року, тобто у строк, визначений графіком платежів, що підтверджується квитанцією про оплату № 40352-81850-45464 від 25 грудня 2023 року (а.с. 47).
Передбачені графіком платежі з кінцевим строком оплати 08 та 22 січня 2024 року відповідачем у встановлений термін не здійснені.
Наступна оплата у сумі 29 000,00 грн здійснена відповідачем 02 лютого 2024 року, що підтверджується квитанцією № 40690-79404-19483 від 02 лютого 2024 року (а.с. 49), тобто після настання строків виконання зобов`язань, визначених графіком платежів, зокрема строків сплати, встановлених до 08 та 22 січня 2024 року.
Таким чином, відповідач на виконання умов кредитного договору частково виконав грошові зобов`язання в загальному розмірі 36580,00 грн. 
Решту платежів відповідно до графіку платежів за договором про надання кредиту відповідач не здійснив.
Пунктом 5.7. Правил визначено, що у разі недотримання суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про надання кредиту у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості:
1) у першу чергу – відшкодовуються витрати кредитодавця, пов`язані з поверненням виданого кредиту (судові витрати, витрати на державного/приватного виконавця, нотаріуса, тощо);
2) у другу чергу – нараховані кредитодавцем неустойка (штраф), інші платежі, відповідно до договору про надання кредиту – у разі їх нарахування.
3) у третю чергу –прострочені проценти за користування кредитом та прострочена сума кредиту;
4) у четверту чергу – проценти за користування кредитом;
5) у п`яту чергу – сума кредиту.
Отримані від відповідача кошти були зараховані позивачем у такому порядку: 4’ 248,28 грн – у рахунок часткового погашення тіла кредиту, 27’ 081,72 грн – у рахунок часткового погашення процентів за користування кредитом, 5’ 250,00 грн – у рахунок погашення комісії за надання кредиту.
Зі змісту пункту 2.2 договору про надання кредиту вбачається, що у разу порушення позичальником погодженого графіка платежів, визначеного пунктом 3 договору (крім випадку дострокового повернення кредиту), та виникнення прострочення зі строком понад 7 календарних днів, умови договору щодо застосування зниженої процентної ставки втрачають чинність, а до правовідносин сторін підлягає застосуванню стандартна процентна ставка, визначена пунктом 1 договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в пункті 3 до договору, та до закінчення терміну дії договору.
Відповідно до пункту 4.3.1.3. Правил, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, сплати комісії та комісії за зміну умов договору, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафу) у разі їх нарахування та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених договором та додатковою угодою.
У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору позивачем нараховано заборгованість у загальному розмірі 101’ 480,17 грн, з яких:
-301751,72 грн - заборгованість за основною сумою кредиту;
-701728,45 грн - заборгованість за процентами, нарахованими:
з 11 грудня 2023 року по 15 січня 2024 року включно за зниженою процентною ставкою 1,1493323 % на день на суму кредиту 35’ 000 грн, що становить 402,27 грн на день, за 36 календарних днів;
з 16 січня 2024 року по 02 лютого 2024 року включно за стандартною процентною ставкою 2,00000000 % на день на суму кредиту 35’ 000 грн, що становить 700,00 грн на день, за 18 календарних днів; 
з 03 лютого 2024 року по 27 травня 2024 року включно - за стандартною процентною ставкою 2,00000000 % на день на фактичний залишок заборгованості 30’ 751,72 грн, що становить 615,03 грн на день, за 115 календарних днів, оскільки 02 лютого 2024 року відповідач здійснив часткове погашення, яке було зараховане в рахунок кредиту.
Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив кредитну заборгованість, позивач звернувся до суду із позовом про її стягнення.

Оцінка суду

Щодо компетенції господарського суду розглядати спір

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі також ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці.
Суд зазначає, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.
Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
З огляду на приписи частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (пункт 4.10-4.12).
З 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (постанови Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 342/1333/17, від 14 лютого 2023 року у справі № 591/1068/22).
Судом встановлено, що спір у даній справі пов`язаний із підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася Горинем П.І., адже договір про надання кредиту (електронна форма) № 469847-КС-004 від 11 грудня 2023 року укладався саме із фізичною особою-підприємцем, під час здійснення відповідачем його підприємницької діяльності. При цьому, варто зауважити, що зобов`язання за цим договором не припинилися внаслідок припинення здійснення підприємницької діяльності Горинем П.І.
Таким чином, відповідачем у даній справі є фізична особа, яка відповідає за зобов`язаннями, набутими під час здійснення нею підприємницької діяльності, а спір між сторонами у справі № 914/2754/25 підлягає розгляду та вирішенню в порядку господарського судочинства.

Щодо суті спору

Статтею 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Відповідно до частини 2 статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Частиною 1 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Спірні правовідносини у даній справі виникли внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним в електронній формі.
Закон України «Про електронну комерцію» регулює відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру (пункт 1 частини 1 статті 3 цього Закону).
Суд зазначає, що згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Як передбачено частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», серед іншого, передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У пункті 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» надано таке визначення для терміну «електронний підпис одноразовим ідентифікатором» - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
На підтвердження укладення електронного Кредитного договору позивач разом із позовною заявою та в якості додатку до неї, подав до суду візуальну форму послідовності дій клієнта, з чіткою хронологією укладення електронного договору про надання кредиту № 469847-КС-004 від 11 грудня 2023 року, з якою вбачається що 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 використовуючи номер телефону ідентифікувався в ІТС та зайшов в особистий кабінет, доступ до якого присутній лише у нього; ознайомився з офертою, прийняв її умови, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором.
Як встановлено з матеріалів справи, договір про надання кредиту містить відмітку про підписання одноразовим ідентифікатором UA-4582.
Відтак, вищевказаним підтверджується той факт, що пропозиція позивача укласти кредитний договір та додаткову угоду прийнята відповідачем, а кредитний договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором - тобто одним з дозволених законом варіантів (способів) підпису та у повній відповідності до норм статей 11, 12 та 14 Закону «Про електронну комерцію» та статті 207 Цивільного кодексу України.
Наведене вище підтверджує факт укладення між сторонами договору № 469847-КС-004 про надання кредиту від 11 грудня 2023 року, у зв`язку з чим між сторонами виникли взаємні права та обов`язки, визначені умовами зазначеного договору.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором про надання кредиту № 469847-КС-004 від 11 грудня 2023 року та надав відповідачу кредитні кошти у загальному розмірі 35’ 000,00 грн.
Зокрема, на виконання умов договору позивач перерахував кредитні кошти на банківську картку, реквізити якої були зазначені відповідачем під час проходження верифікації в особистому кабінеті, двома платежами: у сумі 25’ 000,00 грн та 10’ 000,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями та довідками фінансової установи, а також листом АТ «Таксобанк» про зарахування коштів на рахунок відповідача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач у повному обсязі та належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання щодо надання кредитних коштів, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором.
Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048 Цивільного кодексу України).
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).
Згідно із статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вже зазначалося вище, відповідно до пункту 3 договору сторони на момент укладення договору встановили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка.
Суд зазначає, що з моменту надання кредиту і до дати здійснення першого платежу (25 грудня 2023 року) відповідач виконував свої грошові зобов`язання у межах строків, передбачених погодженим сторонами графіком платежів. 
За таких обставин у вказаний період були наявні передумови для застосування до відповідача умов договору щодо користування кредитом на пільгових умовах, а саме - із застосуванням зниженої процентної ставки, визначеної пунктом 1 договору, що відповідало узгодженій сторонами моделі виконання кредитного зобов`язання.
Разом з тим наступний платіж, передбачений графіком до 08 січня 2024 року, відповідачем у встановлений строк здійснений не був. Фактичне ж наступне погашення за договором відбулося лише 02 лютого 2024 року у сумі 29’ 000,00 грн.
Таким чином, другий платіж був здійснений через 25 календарних днів після настання встановленого графіком строку його сплати, що перевищує сім календарних днів прострочення.
У зв`язку з цим, відповідно до пункту 2.2 договору, умова про застосування зниженої процентної ставки втратила чинність, а починаючи з 16 січня 2024 року (восьмого дня прострочення) до правовідносин між сторонами підлягала застосуванню стандартна процентна ставка, визначена у пункті 1 договору про надання кредиту.
Отримані від відповідача грошові кошти у загальному розмірі 36’ 580,00 грн (7’ 580,00 грн від 25 грудня 2023 року та 29’ 000,00 грн від 02 лютого 2024 року) були зараховані позивачем у порядку, визначеному пунктом 5.7 Правил, а саме: 5’ 250,00 грн - у рахунок погашення комісії за надання кредиту, 27’ 081,72 грн - у рахунок погашення нарахованих процентів, 4’ 248,28 грн - у рахунок часткового погашення основної суми кредиту.
Відповідач не надав доказів сплати решти коштів за кредитом. Інші платежі, передбачені графіком, в установлені строки не були сплачені, а відтак фактичного погашення залишку кредиту або процентів за користування кредитом позивачу відповідачем не здійснено і доказів такого погашення у матеріалах справи не міститься.
Відтак, суд дійшов до висновку, що в порушення умов договору відповідач прострочив виконання покладених на нього зобов`язань, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у сукупному розмірі 101’ 480,17 грн, з яких : 30’ 1751,72 грн - заборгованість за основною сумою кредиту; 70’ 1728,45 грн - заборгованість за процентами.
Судом з`ясовано, що вказана сума обрахована позивачем правильно, із дотриманням умов договору про надання кредиту. Контррозрахунків означеної суми боргу чи будь-яких заперечень щодо її розміру відповідачем до суду подано не було.
З огляду на вищевказані обставини, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення заборгованості обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю в розмірі 101’ 480,17 грн.

Судові витрати

У відповідності до частини 1 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Суд звертає увагу на те, що позовна заява подана позивачем за допомогою підсистеми «Електронний суд».
При поданні до суду процесуальних документів в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що також передбачено Законом України «Про судовий збір».
Станом на 2025 рік (на час звернення позивача за даним позовом) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3`028,00 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).
Зважаючи на це, при зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2’ 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 4948 від 03 вересня 2025 року (а.с. 22).
Вказана сума визначена з урахуванням коефіцієнту пониження розміру ставки судового збору (3`028,00 х 0,8).
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2’ 422,40 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

У статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу та кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).
Суд зазначає, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Статтею 132 ГПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Суд зазначає, що представництво інтересів позивача у справі здійснював адвокат Глуховецький Олександр Степанович, що діє на підставі довіреності від 01 жовтня 2024 року (а.с. 20-21).
До справи позивач долучив договір про надання правової (правничої) допомоги від 01 жовтня 2024 року, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та Адвокатським об`єднанням «Правовий баланс» в особі керуючого партнера, адвоката Глуховецького О.С., відповідно до пункту 1.1. якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 60-65).
Умовами договору про надання правової (правничої) допомоги (пункт 4.4.) визначено, що за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги в її вартість (ціна) – гонорар (винагорода).
Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та Адвокатським об`єднанням «Правовий баланс» підписано акт №Р – 00000252-03-09/25 здачі – приймання робіт (надання послуг) від 03 вересня 2025 року. Зокрема, згідно з актом виконавцем надано правову допомогу згідно розділу 2 договору про надання правової допомоги від 01 жовтня 2024 року, а саме за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з Горинь П.І. на суму 9’ 780,00 грн (а.с. 67). Адвокатським об`єднанням виставлено рахунок – фактуру № Р – 00000252 від 07 жовтня 2025 року позивачу на оплату наданих послуг з професійної правничої допомоги на суму 9’ 780,00 грн (а.с.66).
Відповідно до платіжної інструкції № 4944 від 03 вересня 2025 року позивач здійснив оплату 9’ 780,00 грн на рахунок адвокатського об`єднання за надану правничу допомогу (а.с. 69). 
Згідно із ч.ч. 1,2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 статті 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
Відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 920/13/19 зробив висновки, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. 
Також суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Тобто суд не має підстав втручатися в договірні відносини між адвокатом і клієнтом, регулювати чи змінювати їхні домовленості. Натомість завдання суду - визначити обґрунтованість розміру витрат на правову допомогу і обсяг наданих адвокатом послуг, відшкодування яких покладається на іншу сторону спору.
Надаючи оцінку заявленому позивачем до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд враховує предмет спору, розмір заборгованості за договором про надання кредиту в сумі 101 480,17 грн, а також характер і обсяг спірних правовідносин, що впливає на оцінку необхідності та обґрунтованості заявлених витрат на професійну правничу допомогу.
Окрім того, відповідач не брав участі у судових засіданнях, окрім того, заявленого представником позивача до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідач не заперечив, хоча мав таку можливість.
Водночас суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищезазначена, беручи до уваги те, що позовні вимоги ТзОВ «Бізнес Позика» до Гориня П.І задоволені судом у повному обсязі, дослідивши обсяг наданих послуг адвоката, характер спірних правовідносин, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу на суму 9’ 780,00 грн є співмірним із складністю справи та реально наданими послугами, витраченим часом, обсягом цих послуг. 
Керуючись ст.ст. 2, 4, 42, 46, 73, 74, 76-80, 123, 124, 126, 129, 222, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, –
ВИРІШИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до Гориня Павла Івановича задовольнити.
2. Стягнути з Гориня Павла Івановича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» ( 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411; ЄДРПОУ 41084239) заборгованість у розмірі 101’ 480,17 грн, 2’ 422,40 грн сплаченого судового збору та 9’ 780,00 грн витрати на правничу допомогу.
3. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до статті 327 ГПК України.
4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано згідно статті 241 ГПК України.
5. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 253-259 ГПК України.
6. Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.
7. Повне судове рішення складено 03 лютого 2026.

Суддя Бургарт Т.І.