Номер провадження: 22-ц/813/1150/26 
Справа № 2-н-4886/09
Головуючий у першій інстанції Кремер І.О.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воронцова Яна Вадимівна, на ухвалу Пересипського районного суду від 25 вересня 2025 року про відмову в поновлені пропущеного процесуального строку та повернення заяви заявникові, постановлену під головуванням судді Кремер І.О., у цивільній справі за заявою Акціонерного комерційного банку «Фінбан» про видачу судового наказу стосовно стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором,

встановив:

19.10.2009 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АКБ «Фінбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 513,88 грн. (а.с.13).
25.03.2025 року представник боржника ОСОБА_1 - Воронцова Я.В. звернулася до суду із заявою про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу та скасування судового наказу у справі № 2-н-4886/09 від 19.10.2009 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси за заявою АКБ «Фінбан» про видачу судового наказу стосовно стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором від 21.08.2008 року.
Заява була обґрунтована тим, що у лютому 2025 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що на належне йому майно накладено арешт на підставі постанови Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ № В-4/217 від 06.10.2011 року в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1. Заявнику стало відомо, що арешт було накладено у зв`язку з примусовим виконанням судового наказу № 2-Н-4886/09 виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 19.10.2009 року. Копія судового наказу була отримана лише 20.03.2025 року. До цього часу ОСОБА_1 не було відомо, що відносно нього розглядалася будь-яка справа про стягнення із останнього грошових коштів на користь АКБ «Фінбан».
Представник боржника зазначає про те, що судовий наказ є необґрунтованим, оскільки односторонні розрахунки банку не можуть підтверджувати безспірність вимог щодо заборгованості, з розміром та порядком нарахування якої не згодний ОСОБА_1 . 
Крім того, заявник зазначала між учасниками справи існує спір про право, зі змісту наказу не вбачається, на підставі якого договору у боржника виникла заборгованість перед стягувачем, не зазначений період стягнення, не зрозуміло, з чого складається сума боргу, відсутнє посилання на докази, якими стягувач обґрунтовує цю заборгованість.
З огляду на вищевикладене, заявник просить постановити ухвалу, якою поновити пропущений строк на подання заяви про скасування судового наказу та скасувати судовий наказ від 19.10.2009 року Суворовського районного суду м. Одеси про стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АКБ «Фінбан» заборгованість за кредитним договором від 21.08.2008 року в розмірі 35513,88 грн., держмито в розмірі 177,57 грн., а також витрати з ІТЗ розгляду справи в розмірі 30,00 грн.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 25.09.2025 року у задоволенні  клопотання представника боржника ОСОБА_1 - Воронцової Я.В. про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу було відмовлено та заяву про скасування судового наказу від 19.10.2009 року було повернуто заявнику (а.с.71-74).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Воронцова Я.В. ставить питання про скасування ухвали Пересипського районного суду м. Одеси від 25.09.2025 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права (а.с.78-81).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 09.01.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у поновленні процесуального строку передбачено п. 10 ч.1 ст. 353 ЦПК України.
За змістом ч.2 с. 369 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про відмову у поновленні процесуального строку, що передбачено п.10 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 

Також слід зазначити, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі від 09.10.2025 року, згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, представники останніх отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України ( а.с.89-91).

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція надсилалася боржнику ОСОБА_2 за місцем його реєстрації (а.с.99).
Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу 24.12.2025 року повернулася до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.101-103), що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України вважається його належним сповіщенням.
Крім того, згідно довідки, отриманої 22.10.2025 року з мережи Інтернет, діяльність стягувача АКБ «Фінбан» було припинено (а.с.92).

Також враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, а також з врахуванням перебування суддів Комлевої О.С. та Сегеди С.М. у відпустках в датою ухвалення цього судового рішення є 09.01.2026 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не було наведено будь-яких поважних причин щодо пропуску строку на подачу заяви про скасування судового наказу (а.с.71-74). 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2009 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ у справі № 2-Н-4886/2009, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АКБ «Фінбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 513,88 грн. (а.с.13).
Згідно листа Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 року справа №2-Н-4886/2009 була знищена за строком зберігання (а.с.19).
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 18.09.2025 року було відновлено втрачене провадження у цивільній справі № 2-Н-4886/2009 (а.с.67-70).

Звертаючись із заявою про поновлення строку на звернення із заявою про скасування судового наказу від 19.10.2009 року, заявник зазначав, що у лютому 2025 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що на належне йому майно було накладено арешт на підставі постанови Другого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ № В-4/217 від 06.10.2011 року в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу № 2-Н-4886/09, виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 19.10.2009 року. Копія вказаного судового наказу була отримана боржником лише 20.03.2025 року. До цього часу ОСОБА_1 не було відомо, що відносно нього розглядалася будь-яка справа про стягнення із останнього грошових коштів на користь АКБ «Фінбан» (а.с.1-5).

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами (ухвала Верховного Суду 23 січня 2025 року у справі № 925/1461/20).

В заяві про поновлення строку на подачу заяви про скасування судового наказу заявник посилається лише на те, що ОСОБА_1 не отримував копію вказаного судового наказу та до лютого 2025 року йому не було відомо про ухвалення вищезазначеного судового рішення.
Однак, само по собі лише посилання на те, що заявник не отримував та не знав про існування судового наказу, який набрав чинності більш ніж шістнадцять років тому назад, не може бути підставою для поновлення строку на подачу заяви про скасування судового наказу.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що справа була знищена та відновлена судом тільки в частині оригіналу судового наказу, що позбавляє суд можливості переконатись у доводах боржника щодо неотримання копії судового наказу до 20.03.2025 року та й про те, що ОСОБА_1 не було відомо про існування вказаного судового наказу. 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, будь-яких інших доводів заява про поновлення пропущеного строку не містить.
Колегія суддів зауважує, що норми ЦПК України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати суду докази та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку.

Оскільки скаржником в обґрунтування поважності інших поважних причин пропуску строку на подачу заяви про скасування судового наказу, які були б об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення скаржника та були би пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення ним процесуальної дії, не наведено, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні такого клопотання та повернув заяву про скасування судового наказу заявникові. 

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку, після їх перегляду в апеляційному порядку, касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:  

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Воронцова Яна Вадимівна, залишити без задоволення.
Ухвалу Пересипського районного суду від 25 вересня 2025 року про відмову в поновлені пропущеного процесуального строку та повернення заяви заявникові залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева