Справа № 128/4757/25
Провадження № 22-ц/801/291/2026
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року	Справа № 128/4757/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М., 
за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,
за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Піпка А.М., представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Гаро Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці справу №128/4757/25 за матеріалами позовної заяви  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Піпка Андрія Миколайовича на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження, яку постановила суддя Саєнко О.Б. в Вінницькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 04 грудня 2025 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В якій просить суд в порядку поділу майна подружжя:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири загальною площею 73,1 кв.м, житловою площею 47,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,5423 га, кадастровий номер 0521083600:05:002:0011, що розташована на території Вінницької області, Жмеринського району, Лялецької сільської ради, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб автомобіль марки BMW X5, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири загальною площею 73,1 кв.м, житловою площею 47,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб автомобіль марки BMW 520D, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на готівкові кошти у розмірі 30000 доларів США, що на дату подання позову в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1268016,00 грн та 2000 євро, що на дату подання позову в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 97409,00 грн;
- стягнути з однієї із сторін на користь іншої сторони різницю ринкової вартості майна, виділеного у власність.
Також просив після відкриття провадження у даній справі об`єднати в одне провадження справу за даною позовною заявою ОСОБА_1 зі справою № 4801/8/25, присвоїти об`єднаній справі № 4801/8/25.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції, виходив з того, що у провадженні цього суду є цивільна справа №4801/8/25 зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. При цьому з доданих до даної позовної заяви документів вбачається, що ОСОБА_1 не звертався із зустрічною позовною заявою у цивільній справі №4801/8/25 та суд не постановляв ухвалу про повернення зустрічного позову.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Піпко А.М. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, висновки суду є помилковими, адже не відповідають обставинам справи, оскаржувана ухвала винесена з порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права. Просив скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 рокупро відмову у відкритті провадження та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Закон не передбачає як умову звернення позивача до суду з будь-якою позовною заявою попереднє звернення такої особи із зустрічним позовом і прийняття ухвали про відмову у її прийнятті до розгляду. Позивач мав право звернутись до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя, провадження за якою підлягало до відкриття і об`єднання з пов`язаною справою за позовною заявою ОСОБА_2 , адже на відміну від неї позовна заява ОСОБА_1 мала дещо інший предмет і ґрунтувалась на відмінних підставах, чому суд належної оцінки в оскаржуваній ухвалі не надав. Як наслідок, суд створив позивачу перешкоди в доступі до правосуддя, що суперечить як нормам національного законодавства, так і міжнародного права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Гаро Г.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін. 

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У пункті 1 частини першої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з положеннями ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

За вимогами ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.
У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщоу провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Необхідність застосування вказаної норми зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову.

При цьому, предметом позову є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2019 року у справі №826/3678/16 вказав, що позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.

Відтак, подібність справ і відносин визначається за такими основними критеріями: суб`єктним, об`єктним і змістовним. Необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.

Для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 03 серпня 2023 року у справі № 910/13049/22, від 10 серпня 2022 року у справі № 712/9540/21, від 16 листопада 2022 року у справі у справі № 357/278/22.

Суд встановив, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває на стадії підготовчого засідання цивільна справі №4801/8/25.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в поданому позові просить поділити майно наступним чином: 
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири загальною площею 73,1 кв.м, житловою площею 47,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 2,5423 га, кадастровий номер 0521083600:05:002:0011, що розташована на території Вінницької області, Жмеринського району, Лялецької сільської ради, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб автомобіль марки BMW X5, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири загальною площею 73,1 кв.м, житловою площею 47,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб автомобіль марки BMW 520D, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на готівкові кошти у розмірі 30000 доларів США, що на дату подання позову в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1268016,00 грн та 2000 євро, що на дату подання позову в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 97409,00 грн;
- стягнути з однієї із сторін на користь іншої сторони різницю ринкової вартості майна, виділеного у власність.

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона просить поділити майно наступним чином: 
1). Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на:
- автомобіль марки BMW X5, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
- земельну ділянку площею 2,5423 га, кадастровий номер 0521083600:05:002:0011, що розташована на території Вінницької області, Жмеринського району, Лялецької сільської ради, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- гараж, загальною площею 24 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- готівкові кошти у розмірі 30000 доларів США, що на дату подання позову в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1261500,00 грн та 2000 євро, що на дату подання позову в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 98240,00 грн.
2). Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на:
- квартиру загальною площею 73,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;
- автомобіль марки BMW 520D, 2013 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ;
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 190955,55 грн, як різницю вартості майна.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач зазначив обставини й доводи, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, а також додано докази якими, на його думку, ці обставини підтверджуються.

Є безпідставним висновок суду першої інстанції, що саме у випадку повернення судом зустрічного позову у цивільній справі №4801/8/25 у ОСОБА_1 виникає право на подачу такого позову на загальних підставах, оскільки останній скористався своїм процесуальним правом на подання позовної заяви.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено пункт 3 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки у вказаних справах позови пред`явлені до різних відповідачів.

Згідно з пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі "Bellet у. France" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Суд першої інстанції ці обставини не врахував, застосував неправильне тлумачення процесуальних норм, що в свою чергу позбавило позивача права на доступ до суду і завадило розгляду його позову та відповідно є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу необхідно скасувати у зв`язку з порушенням норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Піпка Андрія Миколайовича задовольнити.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року про відмову у відкритті провадження скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 січня 2026 року.

Головуючий      Сопрун В.В.

Судді       Міхасішин І.В.

Стадник І.М.