ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 січня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 736/1141/25
Головуючий у першій інстанції - Пархомчук Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/505/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину у зв`язку з навчанням, 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у зв`язку з навчанням. В обгрунтування позову посилалась на те, що вона є донькою ОСОБА_2 , на даний час досягла повноліття, проте продовжує навчатись у Ягеллонському Університеті м. Краків Польща на 1 курсі денної форми навчання, у зв`язку з чим потребує фінансової допомоги в навчанні та проживанні за кордоном.
Вказує, що її мати наразі перебуває за кордоном, має тимчасовий прихисток у Німеччині та не працює, отримує допомогу, на як її утримує, забезпечує всім необхідним, оплачує проживання, харчування, проте цих коштів недостатньо.
Відповідач в добровільному порядку не надає фінансову допомогу, разом з тим має таку можливість.
Посилаючись на положення ст. 199, 200 СК України у позові ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти у зв`язку з навчанням у розмірі 1/4 частини з усіх видів аробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання - 30.09.2027.
Рішенням Корюківського районного суду від 04.11.2025 позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у зв?язку з її навчанням у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 13.05.2025 та до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн судового збору.
При ухваленні рішення судом враховано, що на батьків покладено обов`язок по утриманню повнолітніх дітей, які продовжують навчання, батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які навчаються, за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, а повнолітня дитина потребує допомоги у зв`язку із навчанням.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Величко М.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Корюківського районного суду від 04.11.2025 і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
За доводами апеляційної скарги судом першої інстанції неповне з`ясуовано обставини, що мають значення для справи та не доведені обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а рішення судом ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції є поверхневими, а обставини, на які посилається суд, є недоведеними ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів скарги заявник посилається, що аргументи, наведені ОСОБА_3 у відзиві, не були враховані судом першої інстанції при винесенні рішення, а саме те, що сума застави у розмірі 2400 злотих за проживання у студентському гуртожитку не підтверджена документально та не може враховуватися як потреба в утриманні.
Вказує, що ОСОБА_1 посилається на Договір найму житлового приміщення гуртожитку, який є строковим та укладеним на конкретний період часу, а саме з 01.10.2024 по 30.07.2025, тобто термін дії Договору вже скінчився, що свідчить і про припинення зобов`язань між ОСОБА_1 та гуртожитком і про припинення витрат на проживання.
Вважає, що надана ОСОБА_1 довідка про укладення договору оренди з гуртожитком у період з 01.10.2024 по 01.09.2025, а далі з 30.09.2025 по 31.01.2026 не може бути прийнята до уваги судом, інших доказів на підтвердження оренди позивачкою надано не було, зокрема ні самих договорів, ні загальних умов, що мають бути додатками договору. 
Також посилається, що долучена квитанція на суму 1200 злотих, сплачена 08.01.2025, тобто задовго до подання позовної заяви до суду не може сама по собі свідчити про витрати ОСОБА_1 , оскільки при вирішенні питання щодо стягнення аліментів початковою датою нарахування аліментних зобов`язань є саме дата подання до суду позовної заяви, тобто 13.05.2025, про що було вказано у відзиві на позовну заяву, будь-яких інших доказів позивачкою надано не було.
Обгрунтовуючи вказані доводи скарги, заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.05.2020 у справі № 635/1139/17.
Як зазначає заявник, позивачкою не було подано жодних документів на підтвердження чи отримує ОСОБА_1 стипендію, чи отримує вона допомогу від держави, оскільки Польща відкрито надає допомогу іноземним студентам та громадянам України, які вимушено переїхали за кордон, то доцільно документально підтвердити відсутність доходів у ОСОБА_1 , що і є підтвердженням факту потреби у матеріальній допомозі.
Крім того, заявник посилається, що суд не встановив конкретного обсягу витрат, не перевірив доказів та не оцінив їх належність та переклав обов`язок доказування на ОСОБА_2 , оскільки позивачка повинна довести існування обставин, зазначених у позовній заяві. 
У скарзі заявник також посилається, що 01.11.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (після одруження, ОСОБА_5 ) був зареєстрований шлюб, тому вважає, що на підставі положень ст. 60 СК України заробітна плата ОСОБА_2 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та у рівних частинах належить як ОСОБА_6 , так і його дружині, яка перебуває на його утриманні, що підтверджується наданою копією трудової книжки та довідкою Корюківської філії Чернігівського обласного центру зайнятості від 01.08.2025 № 14.2/967-25.
Заявник вказує, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває неповнолітній син - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батьки похилого віку, а також зважаючи на проходження ОСОБА_2 служби у м. Конотоп Сумської області та у зв`язку з відсутністю особистого житла у вказаному населеному пункті, ОСОБА_2 змушений орендувати житлове приміщення, що підтверджується копією Договору про надання в тимчасове користування кімнати, місць загального користування, меблів, сантехнічного та електричного обладнання та збереження майна в учнівському гуртожитку Державного професійно-технічного навчального закладу «Конотопське професійне технічне училище» від 01.01.2025.
Надані докази підтверджують незадовільний матеріальний стан ОСОБА_2 , а саме те, що на його утриманні перебуває чотири особи - син, дружина, мати та батько, відповідач має проблеми зі здоров`ям та встановлений ступінь втрати працездатності у 25%, що є підтвердженням поганого стану здоров`я, зафіксованого відсотку втрати працездатності, що впливає на його працездатність, а також призводить до необхідності проходження регулярних обстежень у лікаря, що підтверджується Довідкою військово-лікарської комісії від 02.01.2025, у зв`язку з військовою службою змушений проживати у іншій області та додатково сплачувати кошти за користування наданою у тимчасове проживання кімнатою.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У поданому відзиві ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_2 - адвокатом Величко М.Г., а рішення Корюківського районного суду від 04.11.2025 - без змін. В обгрунтування посилається, що не отримує жодних виплат від держави Польща і тимчасового прихистку не має, стипендію не отримує, про що було б вказано у довідці навчального закладу і в суді першої інстанції представник відповідача не ставила під сумнів наявність або відсутність у неї доходів і відповідні клопотання заявлені не були. Також зазначає, що зареєстрована та проживає з матір`ю, проте тимчасово відсутня за місцем реєстрації через навчання, а матір знаходить за кордоном, у Німеччині, де має тимчасовий прихисток та намагається її утримувати. За доводами відзиву, на підтвердження проживання в студентському гуртожитку за плату за нього юуло надано договір, строк дії якого під час розгляду справи сплинув, на підтвердження була нотаріально завірена довідка про подальше укладення договору. Вважає, що суд першої інстанціії прийшов до правильного висновку про доведеність продовження навчання та витрат у звязку з навчанням. Також заявниця вважає, що відповідачем не надано доказів щодо необхідності лікування та підтвердження таких витрат, а також не надано доказів того, що дружина відповідача не займається підприємницькою діяльністю, не є самозайнятою особою та не має інших доходів, не надано доказів перебування батьків відповідача на його утриманні, а наявність у відповідача неповнолітньої дитини не позбавляє його обов`язку утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується актовим записом про народження № 95 (а.с. 3).
Відповідно до довідки Ягеллонського університету м. Краків про зарахування іноземця на навчання денної форми від 17.07.2024 ОСОБА_1 є студентом першого курсу Ягеллонського Університету. Початок навчання 01.10.2024 термін закінчення навчання 30.09.2027 (а.с. 6-7).
Згідно договору найму житлового приміщення в гуртожитку від 20.08.2024 ОСОБА_8 винаймає місце в 3-місній квартирі АДРЕСА_1 , за користування квартирою наймач сплачує орендну плату в розмірі 1200 злотих за кожен місяць дії договору. Крім того, наймач зобов`язаний внести заставу в розмірі 2400 злотих. Строк дії договору до 30.07.2025 (а.с. 10-12).
До матеріалів справи надано рахунки на оплату мобільного зв`язку, медичних послуг стоматолога та довідка про те, що ОСОБА_9 уклала договір оренди із гуртожитком «ZEITRAUM», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 на строк з 01.01.2024 до 29.09.2025, а також з 30.09.2025 до 31.01.2026 та сплатила депозит в 1300 злотих. Також згідно цієї довідки щомісячна орендна плата в період з 01.10.2024 до 29.09.2025 становила 1200 злотих, а в період з 30.09.2025 до 31.01.2026 щомісячна орендна палат становить 1300 злотих. Всі попередні платежі були здійснені у визначений термін (а.с. 13, 14, 93-94, 95-96, 97-98, 99-100, 101-102).
Також судом встановлено, що ОСОБА_2 пройшов медичний огляд позаштатної ВЛК 02.01.2025 у зв`язку з отриманою травмою та за висновком ВЛК ОСОБА_2 придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а.с. 56)
За даними військового квитка ОСОБА_2 на час розгляду справи проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 57-58), що також підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.06.2025 (а.с. 32).
Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серії 12ААА № 024905 ОСОБА_2 втратив 25% працездатності (а.с. 59).
В довідці Державного професійно-технічного закладу «Конотопське професійно-технічне училище» зазначено, що ОСОБА_2 проживає у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 на підставі договору про надання в тимчасове користування кімнати та сплачує комунальні послуги в сумі 1000,00 грн (а.с. 60). 
Також до матеріалів справи доданий договір про надання у тимчасове користування кімнати від 01.01.2025, згідно з п. 5.1 якого розмір вартості послуг за проживання нараховується відповідно до калькуляції вартості, затвердженої наказом директора Державного професійно-технічного закладу «Конотопське професійно-технічне училище» (а.с. 64-65). 
Крім того, за матеріалами справи, ОСОБА_2 01.11.2023 уклав шлюб із ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 (а.с. 73).
Згідно відомостей Корюківської філії Чернігівського обласного центру зайнятості від 01.08.2025 № 14,2/967-25 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на обліку в Корюківській філії Чернігівського обласного центру зайнятості не перебуває (а.с. 61).
У відповідача та його дружини ОСОБА_4 є спільна дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 (а.с. 72).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на батьків покладено обов`язок по утриманню повнолітніх дітей, які продовжують навчання, батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які навчаються, за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, а повнолітня дитина потребує допомоги у зв`язку із навчанням.
З висноком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини погоджується суд апеляційної інстанції, проте висновок суду в частині визначення розміру, який слід стягувати з відповідача на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, грунтується на неповному з`ясуванні обставин справи, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.
Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
За правилами ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.
Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 наголосив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.
З системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 
Приписами ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, у повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, проте дійшов помилкового висновку щодо визначення розміру таких аліментів.
За матеріалами справи, ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , яка на день звернення до суду не досягнула 23 років, навчається в Ягеллонському університеті м. Краків на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач заперечує свій обов`язок щодо утримання дочки, яка продовжує навчання та не погоджується із стягненням з нього аліментів.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить врахувати, що на його утриманні перебуває непрацездатна дружина ОСОБА_10 та неповнолітня дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та непрацездатні батьки які отримують мінімальні доходи - ОСОБА_11 , 1949 р.н., та ОСОБА_12 , 1947 р.н., а також те, що йому був встановлений ступінь втрати працездатності у 25% (а.с. 119, 120, 125, 126, 127. 127 зворот).
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває неповнолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім того він має батьків похилого віку, які є пенсіонерами.
Згідно інформації з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів за період з січня 2025 року по листопад 2025 року ОСОБА_2 був отриманий дохід у розмірі 263029,27 грн, тобто середньомісячний дохід відповідача складає 23911,75 грн (а.с. 148-149).
Обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання не може покладатися повністю на одного з батьків.
Крім того, апеляційний суд враховує, що в силу положень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.95.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись після досягнення повноліття виникає незалежно від форми навчання.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що частково заслуговують на увагу доводи відповідача щодо помилково визначеного розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, який є завищеним, отже колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, саме такий розмір аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості, буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Відповідно до статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не є сталим і може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, є необгрунтованими доводи скарги про неврахування судом положень ст. 182, 200 СК України щодо визначеного судом розміру аліментів, оскільки відповідачем не надано жодних доказів про наявність або відсутність у нього на праві власності рухомого чи нерухомого майна, які, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, мали б ураховуватися при визначенні розміру аліментів. 
Під час розгляду даної цивільної справи ОСОБА_2 не надано доказів, які б свідчили про розміри витрат на своє лікування та утримання дружини, а також дані про те, чи отримує дружина відповідача дохід та в якому розмірі, чи перебуває вона на утриманні відповідача. 
Судова практика містить висновки про те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 та від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).
Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про ненадання стороною позивача доказів щодо працездатності відповідача та розміру його доходу, який дозволив би утримувати себе та повнолітню дочку, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тобто, відповідач протягом розгляду справи, заперечуючи проти позову, не був позбавлений можливості надати належні докази.
Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і доводи скарги про те, що позивачкою не надано доказів про доходи та витрати, доказів проживання в гуртожитку та інших, а також доказів про доходи другого з батьків - матері позивачки, оскільки право на отримання аліментів повнолітньою дитиною, яка продовжує навчання, прямо передбачено положеннями СК України і додаткового встановлення обставин не потребує.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить висновку, що донька відповідача є повнолітньою, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, а також приймаючи до уваги те, що відповідно дост. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, а відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, колегія суддів вважає, що аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку відповідача будуть достатніми для належного утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.
Беручи до уваги неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, апеляційний суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_1 слід змінити, зменшивши розмір аліментів до стягнення з відповідача на користь позивачки із 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до 1/8 частки.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
За подання позовної заяви до сплати належав судовий збір у розмірі 1211,20 грн. ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інтенціях.
Оскільки апеляційний суд змінює розмір стягнутих аліментів, зменшуючи їх, належить також змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору, зменшивши його суму з 1211,20 грн до 605,60 грн.
У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених вимог, останньому належить компенсувати у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 726,72 грн судового збору за апеляційний розгляд справи з урахування подання апеляційної скарги в електронному вигляді на підставі положень ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у зв`язку з навчанням, з 1/4 частини заробітку (доходу) до 1/8 частини заробітку (доходу) та розмір стягнутого судового збору ОСОБА_2 на користь держави з 1211,20 грн до 605,60 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 726,72 грн судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 22.01.2026.
Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 ).
Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_4 ).

Головуючий Судді :