ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 677/452/25
Провадження № 22-ц/820/234/26
Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Плінська І.П.,
з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокрай» про визнання відсутнім права оренди, витребування земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2025 року та додаткове рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року в складі судді Вознюка Р.В.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що є власницею земельної ділянки кадастровий номер 6822789200:07:002:0005 площею 1,9273 га.
17.03.2015 року ОСОБА_1 уклала договір оренди з ТОВ «Агрокрай», строком на 10 років.
В подальшому, 20.10.2020 року між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, згідно якої договір оренди земельної ділянки від 17.03.2015 року було викладено в новій редакції, змінено умови щодо орендної плати.
Вказана додаткова угода не змінювала строк оренди, встановлений договором оренди від 17.03.2015 року, підпункт 3.1 залишено в тій же редакції - договір укладено строком на 10 (десять) років з дати укладання договору.
Крім того, за п.п. 3.3 угоди у випадку, якщо не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати закінчення строку дії цього Договору оренди землі від жодної із сторін не надійде письмове повідомлення про бажання припинити дію Договору або внести до нього зміни, такий договір вважається автоматично поновленим (пролонгованим) на той самий строк на тих самих умовах.
Маючи на меті припинити орендні відносини, позивач з іншими орендодавцями ТОВ «Агрокрай» 11.10.2024 року подали відповідачу заяву про намір не продовжувати орендні відносини після закінчення строку договору оренди землі.
Відповідь на вказаний лист від відповідача не надходила.
30.01.2025 року позивачем повторно направлено на адресу ТОВ «Агрокрай» лист-повідомлення про припинення договору оренди та акт прийому-передачі земельної ділянки.
Листом від 17.02.2025 року ТОВ «Агрокрай» повідомило позивача, що не поверне земельну ділянку на підставі Додаткової угоди від 20.10.2020 року та просить позивача не вчиняти дій, які б перешкоджали відповідачу користуватися земельною ділянкою.
В зв`язку з цим повідомленням відповідача позивачем було замовлено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої стало відомо, що державний реєстратор Конусь А.В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59087786 від 05.07.2021 року, яким зареєстровано право оренди відповідача щодо земельної ділянки кадастровий номер 6822789200:07:002:0005 до 20.10.2030 року із зазначенням підстави - Додаткова угода про внесення змін до договору від 20.10.2020 року, що є незаконним, оскільки строк договору оренди сплинув 17.03.2025 року і право оренди відповідача 18.03.2025 року припинилося.
На момент звернення до суду з позовом право оренди за відповідачем зареєстровано у відповідному реєстрі, на повідомлення позивачки щодо повернення земельної ділянки після спливу строку договору оренди відповідач відповів відмовою, тому земельна ділянка вважається юридично не повернутою її власникові, а збереження відомостей у реєстрі про державну реєстрацію права оренди за відповідачем до 20.10.2030 року є порушенням прав власника на володіння та розпорядження своїм майном. 
З урахуванням того, що власник земельної ділянки не бажав продовжувати дію договору оренди землі, водночас вона позбавлена можливості оформити припинення права оренди відповідача в позасудовому порядку, наявні підстави для припинення в судовому порядку права оренди відповідача на її земельну ділянку та зобов`язання Товариства повернути ділянку власниці. 
Такі способи захисту порушеного права є ефективними та відповідають характеру порушення права позивачки.
З врахуванням наведеного позивачка просила суд визнати відсутнім з 18.03.2025 року права оренди ТОВ «Агрокрай» на земельну ділянку з кадастровим номером 6822789200:07:002:0005, що належить їй на праві приватної власності, орендарем якої є ТОВ «Агрокрай» згідно з договором оренди від 17.03.2025 року (з урахуванням додаткової угоди від 20.10.2025 року) та витребувати вказану ділянку. 

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Красилівського районного суду Хмельницкої області від 27 листопада 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокрай» 6000 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та задовольнити позов. На думку апелянтки, суд першої інстанції не дав належної оцінки поданим доказам, неправильно встановив обставини справи і дійшов хибних висновків по суті спору. Суд правильно констатував, що строк дії договору оренди землі від 17.03.2015 року розпочався 17.03.2015 року з моменту його підписання сторонами та з врахуванням п. 3.1. договору оренди землі (щодо строку оренди 10 років), закінчився 17.03.2025 року. Саме тому підлягала задоволенню вимога про визнання відсутнім з 18.03.2025 року права оренди ТОВ «Агрокрай» на її земельну ділянку, незаконно зареєстроване на строк до 20.10.2030 року на підставі додаткової угоди до договору оренди від 20.10.2025 року
Вважає помилковим висновок суду про пролонгацію договору оренди від 17.03.2015 року на новий строк на тих самих умовах, у зв`язку з чим відмовлено у задоволенні позову. Суд помилково виходив з того, що відсутні докази отримання ТОВ «Агрокрай» листа орендодавців від 11.10.2024 року про намір не продовжувати орендні відносини після закінчення строку договорів оренди землі. При цьому відповідач у відзиві не заперечував факт отримання колективної заяви від 11.10.2024 року та заяви від 30.01.2025 року і не спростував ці обставини належними доказами.

В засіданні апеляційного суду представниця апелянтки підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.
Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що потягло невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Судом встановлено, що позивачка є власницею земельної ділянки кадастровий номер 6822789200:07:002:0005 площею 1,9273 га.
17.03.2015 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Агрокрай» договір оренди належної їй земельної ділянки кадастровий номер 6822789200:07:002:0005 площею 1,9273 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до п. 8 Договору договір укладено на строк 10 років (у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою).
По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, Орендар, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди на новий строк (поновлення договору оренди землі), про що він повідомляє Орендодавця до спливу строку договору у строк, не пізніше ніж за місяць до спливу строку Договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.
Відповідно до п. 44 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його державної реєстрації.
24.03.2015 року державним реєстратором Красилівської міської ради зареєстровано право оренди ТОВ «Агрокрай», підстава – договір оренди від 17.03.2015 року, реєстровий №42807891.
20.10.2020 року між сторонами укладено додаткову угоду, якою договір оренди земельної ділянки від 17.03.2015 року викладено в новій редакції.
Відповідно до п.3.1. нової редакції Договір укладено на 10 років з дати укладення договору.).
Відповідно до п.3.2. договору Орендар має переважне право на поновлення Договору оренди на новий строк в порядку передбаченому законодавством.
Згідно з п.3.3. договору у випадку, якщо не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати закінчення строку дії цього Договору оренди від жодної із сторін не надійде письмове повідомлення про бажання припинити дію Договору або внести до нього зміни, такий Договір вважається автоматично поновленим (пролонгованим) на той самий строк на тих самих умовах.
Якщо одна із сторін Договору бажає його поновити на інших умовах, то така сторона зобов`язана не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору, направити іншій стороні повідомлення про бажання поновити Договір на новий строк та прикласти проект додаткової угоди із запропонованими умовами. Інша сторона зобов`язана розглянути запропонований проект угоди та надати свою аргументовану відповідь протягом 15 календарних днів з дати отримання такого повідомлення. Відсутність відповіді іншої Сторони у вказаний строк буде розцінюватися, як «мовчазна згода».
У випадку недосягнення Сторонами згоди щодо істотних умов Договору, Орендар втрачає своє переважене право на поновлення Договору на новий строк.
Відповідно до п. 2 Додаткової угоди ця угода набирає чинності з дати її підписання сторонами та є невід`ємною частиною Договору оренди.
11.10.2024 року орендодавці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 підписали колективне звернення, адресоване керівнику ТОВ «Агрокрай» Білявцю О.П. про небажання продовжувати договори оренди у зв`язку з наміром обробляти свої земельні ділянки самостійно, на якому проставлено відмітку «вхід. №83 11.10.2024».
30.01.2025 року позивачем на адресу відповідача направлено заяву про повернення земельної ділянки кадастровий номер 6822789200:07:002:0005 площею 1,9273 га, до якого позивачем долучено копію колективного звернення про припинення оренди від 11.10.2024 року.
Листом від 17.02.2025 року ТОВ «Агрокрай» у відповідь на заяву позивача від 30.01.2025 №47, повідомило, що товариство має усі законні підстави для здійснення господарської діяльності на орендованій ділянці на підставі договору оренди земельної ділянки від 17.03.2015 року та додаткової угоди до нього від 20.10.2020 року, просить позивача не перешкоджати йому користуватися земельною ділянкою.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки кадастровий номер 6822789200:07:002:0005 площею 1,9273 га, номер запису про інше речове право – 42807891; право оренди земельної ділянки; зміст, характеристика іншого речового права: Дата укладання договору/Дата державної реєстрації: 20.10.2020, Строк: 10 р., Дата закінчення дії: 20.10.2030, з автоматичним продовженням дії договору. 
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не відмовилася відповідно до закону та умов договору оренди землі від його пролонгації, тож укладений сторонами на 10 років договір оренди землі від 17.03.2015 року був пролонгований 17.03.2025 року на новий строк на тих самих умовах, тому підстави для визнання відсутнім права оренди відповідача та витребування земельної ділянки відсутні. 
Проте з цими висновками суду першої інстанції не можна погодитися, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 161-XIV "Про оренду землі" ( далі – Закон № 161-XIV) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно з ст. 2 Закону № 161-XIV  відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За змістом ст. 15 Закону № 161-XIV істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону № 161-XIV строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.
За змістом статті 30 Закону № 161-XIV зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
 
Згідно з статтею 31 Закону № 161-XIV договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.
 
За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК України).
 
За змістом ч.ч.1, 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.  Позовна заява повинна містити, зокрема,  зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;  виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
 
Згідно з частиною 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
 
Отже, з врахуванням наведених норм ЦПК України підстави позову - це фактичні обставини (юридичні факти), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
 
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів; предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, який проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.
 
Такі ж визначення містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.
Отже, виходячи зі змісту наведених норм процесуального права, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. 

Суд першої інстанції не врахував у повній мірі підстави та предмет заявленого ОСОБА_1 позову, суть заперечень відповідача на позов, не визначився з предметом доказування у справі (обставинами, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення) і в порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства вирішив спір поза межами заявлених позивачкою вимог і підстав цього позову.

Так, згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За змістом ч.ч.1-2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповіді позивачки на відзив остання як на підставу позову посилалася на факт незаконної реєстрації права оренди відповідача щодо її земельної ділянки до 20.10.2030 року на підставі Додаткової угоди від 20.10.2020 року про внесення змін до договору оренди землі, тоді як 10-річний строк договору оренди сплинув 17.03.2025 року і право оренди відповідача 18.03.2025 року припинилося.
Обставини щодо направлення листів позивачкою до відповідача як орендаря про намір не продовжувати дію договору оренди землі та зміст відповіді відповідача викладені у позові лише з метою пояснити обставини, за яких позивачка дізналася про порушення свого права, виявивши запис в Державному реєстрі речових прав про право оренди відповідача щодо її ділянки до 20.10.2030 року. 
Позиція відповідача у заявах по суті справи (відзив на позовну заяву, заперечення) зводилася до іншого (протилежного) тлумачення змісту умов додаткової угоди від 20.10.2020 року про внесення змін до договору оренди землі від 17.03.2015 року та законності реєстрації права оренди відповідача щодо земельної ділянки позивачки до 20.10.2030 року на підставі додаткової угоди від 20.10.2020 року.
Суд першої інстанції правильно встановив, що Додаткова угода від 20.10.2020 року, якою Договір оренди земельної ділянки від 17.03.2015 року викладено в новій редакції, не змінила істотну умову договору оренди землі щодо визначеного 10-річного строку дії договору оренди - відповідно до п.3.1. нової редакції договору оренди ( згідно Додаткової угоди від 20.10.2020 року) договір укладено на 10 років з дати укладення договору. Отже, строк дії договору оренди розпочався 17.03.2015 року з моменту його підписання сторонами та закінчився 17.03.2025 року.
Проте всупереч принципу диспозитивності, закріпленому ст. 13 ЦПК України, суд першої інстанції вийшов поза межі підстав та предмету позову, і вдався до встановлення обставин, які не входять до предмету доказування у справі.
Так, не враховано, що позивачка просить визнати відсутність права оренди відповідача на строк до 20.10.2030 року, зареєстрованого саме на підставі додаткової угоди про внесення змін до договору оренди від 20.10.2020 року (якою строк дії договору не було продовжено), а не у зв`язку пролонгацією договору оренди від 17.03.2015 року згідно з умовами договору.
Тому помилковим і безпідставним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав недоведення відмови позивачки від пролонгації договору оренди від 17.03.2015 року.
З врахуванням встановленої обставини, що строк дії договору оренди розпочався 17.03.2015 року з моменту його підписання сторонами та закінчився 17.03.2025 року, наявні підстави для визнання відсутнім з 18.03.2025 року права оренди ТОВ «Агрокрай» на земельну ділянку кадастровий номер 6822789200:07:002:0005.

Обговорюючи вимогу про витребування земельної ділянки, апеляційний суд враховує таке.
Згідно з ч.1 ст. 34 Закону № 161-XIV у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. 
За змістом ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Сторони визнають, що земельна ділянка кадастровий номер 6822789200:07:002:0005 перебуває у фактичному володінні та користуванні відповідача. 
ТОВ «Агрокрай» відмовляється повертати земельну ділянку позивачці шляхом підписання акта приймання-передачі земельної ділянки, оскільки вважає, що його право оренди не припинилося.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.06.2023 року в справі № 554/10517/16, згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд. Суд не зв`язаний посиланнями на норми права, зазначеними у позовній заяві та в інших письмових заявах учасників справи.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
За змістом частини першої статті 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто, призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала (постанови від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31), що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.
Апеляційний суд констатує, що за обставинами справи мета позивачки спрямована на усунення перешкод їй як власниці, що не втратила володіння земельною ділянкою, у користуванні та розпорядженні цією ділянкою шляхом її повернення від відповідача у зв`язку з припинення договору оренди землі.
Встановивши таку мету позову та констатуючи помилкову з огляду на обставини справи юридичну кваліфікацію спірних правовідносин позивачем, суть віндикаційного та негаторного позову, апеляційний суд розглядає вимогу про витребування земельної ділянки від відповідача як вимогу про повернення цієї земельної ділянки позивачці за правилами негаторного позову, яка підлягає задоволенню у зв`язку з припиненням права оренди відповідача на земельну ділянку позивачки.
З врахуванням наведеного оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Агрокрай» витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ст. 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат.
За ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК).
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
За змістом ч.ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову - на відповідача;  у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Встановлено, що правнича допомога у справі в суді першої інстанції надавалася згідно з договором про надання правової допомоги від 28.02.2025 року адвокатом Ковальчук І.М.
Відповідно до п. 3.1 договору від 28.02.2025 року про надання правової допомоги за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2 договору замовник сплачує адвокату попередньо обумовлену винагороду в сумі 10000 грн. під час підписання договору, в повному обсязі.
Факт надання правничих послуг на заявлену суму підтверджується детальним описом витрат адвоката за надану правову допомогу до договору про надання правничої допомоги від 28.02.2025 року, згідно якого консультація клієнта, узгодження правової позиції (0,5 год) 1000 грн., підготовка позовної заяви та пакету документів (4,5 год) 9000 грн. Згідно платіжної інструкції №54610345SB Ковальчук І.М. отримала від ОСОБА_1 10000 грн. за договором від 28.02.2025 року.
За наведеного апеляційний суд констатує у зв`язку з задоволенням вимог апеляційної скарги, з врахуванням фактично наданих адвокатом послуг, принципів розумності та співмірності, підлягають стягненню 10000 грн. понесених позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції.
Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на сплату судового збору у сумі 6056 грн. та 10000 грн. понесених витрат на правничу допомогу (а.с.20), розмір яких не оспорювався стороною відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2025 року, додаткове рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати відсутнім з 18 березня 2025 року право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокрай» на земельну ділянку з кадастровим номером 6822789200:07:002:0005, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, орендарем якої є ТОВ «Агрокрай» згідно з договором оренди від 17.03.2015 року (з урахуванням додаткової угоди від 20.10.2020 року).
Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокрай» повернути земельну ділянку з кадастровим номером 6822789200:07:002:0005 площею 1,9273 га ОСОБА_1 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокрай» (місце реєстрації: Хмельницька область, м. Красилів, вул. Козацька, 1, 31000, ЄДРПОУ 32883758) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Сорокодуби, РНОКПП НОМЕР_1 ) 16056 грн. понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 23 січня 2026 року.

Судді          Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк