ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" січня 2026 р. Справа №910/862/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Бонк Т.Б.,
Суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Шатан Т.О.,
представники сторін:
позивача: Хоружа Н.В.,
відповідача: Мінченко Я.В.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрпошта» 16.10.2025 від 04.11.2025 №041125 (вх. суду від 05.11.2025 № 01-05/3240/25) 
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2025 (повне рішення складено 16.10.2025; суддя Малєєва О.В.)
у справі № 910/862/25
за позовом: Акціонерного товариства «Укрпошта», м. Київ
до відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецторг Трейд», м. Івано-Франківськ
про: стягнення 512 576,05 грн штрафних санкцій, 
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецторг Трейд», м. Івано-Франківськ
до відповідач: Акціонерного товариства «Укрпошта», м. Київ
про: стягнення 736 668 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви та зустрічної позовної заяви, рішення суду першої інстанції:
Акціонерне товариство «Укрпошта» звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецторг Трейд» про стягнення 512 576,05 грн штрафних санкцій, з яких 280 942,19 грн пеня, 231 633,86 грн штраф.
В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем та відповідачем 25.04.2024 був укладений договір поставки № 250424-27Е. Відповідач зобов`язувався поставити товар (футболки) протягом 30 календарних днів з моменту отримання заявки від позивача. Заявку було отримано відповідачем 29.04.2024, отже, кінцевий термін поставки – 29.05.2024. Відповідач поставив частину товару з порушенням встановлених строків, а частину товару на суму 736 668,00 грн не поставив взагалі. У зв`язку з простроченням позивач нарахував пеню за кожен день прострочення та додатково штраф у розмірі 7% за прострочення понад 30 днів.
У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецторг Трейд» звернулось до суду першої інстанції із зустрічним позовом про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 736 668 грн,
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2025 первісний позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецторг Трейд на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" 307 545,63 грн (триста сім тисяч п`ятсот сорок п`ять гривень 63 копійки) штрафних санкцій, з яких 168 565,31 грн пеня, 138 980,32 грн штраф, а також 7 688,64 грн (сім тисяч шістсот вісімдесят вісім гривень 64 копійки) витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог про стягнення 205 030,42 грн штрафних санкцій, з яких 112 376,88 грн пеня, 92 653,54 грн штраф, – відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про підставність заявлених позовних вимог, водночас, враховуючи те, що позивач доказів наявності у нього збитків внаслідок прострочення поставки товару (футболок) не надав, до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій звернувся через рік після настання строку виконання зобов`язання, суд попередньої інстанції вирішив зменшити розмір неустойки на 40 %, стягнувши 307 545,63 грн штрафних санкцій, з яких 168 565,31 грн пеня, 138 980,32 грн штраф.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство «Укрпошта» звернулось до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2025 у справі № 910/862/25 в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
На думку апелянта, при вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки, суд першої інстанції не взяв до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником. Зокрема, те, що постачальником взагалі не було виконано зобов`язання в частині поставки однієї партії товару на суму 736 668,00 грн, що становить близько 12,5% всього обсягу поставки за договором.
Також, як стверджує скаржник, судом першої інстанції не було надано оцінку обставинам періоду прострочення поставок, зокрема: період прострочення за однією з поставок майже в 2 рази перевищує обумовлений, строк поставки товару на момент розрахунку неустойки іншої поставки перевищує обумовлений строк в 4 рази.
На переконання скаржника, відповідачем не доведено саме винятковість причин порушення виконання зобов`язання в частині прострочення поставок товару, що могли б бути об`єктивними та закономірними підставами для прийняття рішення про зменшення неустойки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецторг Трейд» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» у справі № 910/862/25 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 16.10.2025 року у справі № 910/862/25 залишити без змін.
Відповідач вважає, що суд попередньої інстанції правомірно взяв до уваги те, що зобов`язання за договором виконано відповідачем в основній частині 87,5 % від загального обсягу, відсутні докази завдання позивачу збитків та те, що під час укладення Договору вважалось достатнім встановлення банківської гарантії за невиконання чи неналежного виконання зобов`язання відповідачем в розмірі184076,74грн. (3 %від суми договору).
На думку відповідача, між сторонами збережено розумний баланс між інтересами боржника та кредитора, а мотиви які покладені в основу оскаржуваного рішення є конкретизовані під індивідуальний характер спірних правовідносин сторін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025 справу № 910/862/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрпошта» 16.10.2025 від 04.11.2025 №041125 (вх. суду від 05.11.2025 № 01-05/3240/25) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2025 у справі № 910/862/25.
Ухвалою апеляційного суду від 08.12.2025 призначено справу № 910/862/25 до розгляду у судовому засіданні на 27.01.2026.
У судовому засіданні 27.01.2026 скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечив такі доводи з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, сторони надали суду пояснення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:
Між позивачем як покупцем та відповідачем як постачальником 25.04.2024 був укладений договір поставки № 250424-27Е (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити покупцю у власність товар, а покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його в порядку та на умовах Договору.
Згідно з п. 3.5. Договору оплата за поставлений Товар здійснюється покупцем на підставі належно оформленої видаткової накладної або Акта приймання-передачі Товару (первинні документи).
Пунктом 4.7. Договору передбачено, що датою поставки (передачі) Товару та переходу права власності на Товар є дата фактичного отримання Товару покупцем від постачальника відповідно до умов Договору на підставі належно оформлених первинних документів.
Відповідно до п. 5.2. Договору за порушення строків виконання зобов`язань постачальник несе відповідальність та сплачує покупцю штрафні санкції в порядку відповідно до ст. 231 ГК України.
Сторони підписали додаток №1 до Договору (Специфікацію), де визначили одиницю виміру – шт.; кількість – 29 902; загальну вартість з ПДВ 6 135 890,40 грн. Крім того сторони у специфікації погодили і інші умови, зокрема: розмір банківської гарантії відповідно до ЗУ "Про публічні закупівлі"» — 3 % від суми Договору (п. 2 Специфікації); відповідно до п. 4.2 Договору постачальник зобов`язаний поставити товар протягом 30 календарних днів з моменту отримання заявки (п. 8 Специфікації); договір діє до 31.12.2024, місце поставки товару - склад покупця за адресою: м Київ, вул. Кирпи, 2.
Виконання умов договору забезпечено банківською гарантією № G11969/24 на суму 184 076,71 грн. Термін дії гарантії з 24.04.2024 до 03.02.2025. Докази стягнення позивачем коштів за банківською гарантією не подані.
29.04.2024 Покупець направив Постачальнику заявку № 031872 від 26.04.2024 на поставку товару загальною вартістю 5 882 673,60 грн (кількість - 28 668 шт., з яких 4 457 розмір – 2 XL, 2 070 розмір – 3 XL, 2 214 розмір – 4 XL, 5 689 розмір – L, 5 661 розмір – М, 2 395 розмір – S, 5 577 розмір – XL, 604 розмір — XS). Граничний строк поставки відповідно до п. 8 Специфікації - 29.05.2024.
Поставки товару відбувались таким чином:
- 30.05.2024 поставлено товар на суму 1 232 020,80 грн (видаткова накладна № 62 від 17.05.2024 на суму 1 088 380,80 грн, ВН № 68 від 22.05.2024 на суму 143 640,00 грн),
- 31.05.2024 поставлено товар на суму 1 341 597,60 грн (видаткова накладна № 71 від 31.05.2024),
- 25.07.2024 поставлено товар на суму 2 572 387,20 грн (видаткова накладна № 75 від 15.07.2024 ).
Дата поставки товару підтверджується відбитками календарного штемпелю складу позивача.
Відповідно до видаткових накладних на поставку товару в порядку, встановленому пунктом 5.2 Договору позивачем було здійснено розрахунок штрафних санкцій, а саме 280 942,19 грн пені та 231 633,86 грн штрафу (том 1, а.с. 100).

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 ЦК України ).
Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1,2 ст. 712 ЦК України).
Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
Судами встановлено, що між позивачем як покупцем та відповідачем як постачальником був укладений договір поставки.
Предметом апеляційного оскарження у цій справі є рішення суду першої інстанції, яким зменшено розмір штрафних санкцій на 40%.
Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями ГК України та ЦК України. 
При цьому, суд зазначає, що з огляду на дату виникнення спірних правовідносин, норми ГК України підлягають застосуванню, оскільки ГК України діяв на час виникнення спірних правовідносин.
В ч. 2 ст. 231 ГК України визначено, що у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Відповідно до п. 5.2. Договору за порушення строків виконання зобов`язань постачальник несе відповідальність та сплачує покупцю штрафні санкції в порядку відповідно до ст. 231 ГК України.
Перевіривши поданий позивачем розрахунок штрафних санкцій, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо арифметичної правильності такого.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Завданням неустойки є сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013).
Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Частиною третьою ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно методологічної та арифметичної правильності поданого позивачем розрахунку.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки. 
Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі № 752/15421/17.
Верховний Суд у постанові від 02.10.2025 у справі № 910/1239/25 вказав, що судова практика щодо застосування вказаних норм ЦК України наразі є усталеною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17) і відповідно до неї при визначення розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;
- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;
- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;
- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
Також об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. 
У цій справі, суд першої інстанції реалізуючи свої дискреційні повноваження, обґрунтовано взяв до уваги, що відповідачем зобов`язання за договором виконано в основній частині — поставлено товар на суму 5 146 005,6 грн, що складає 87,5 % від загального обсягу.
Суд попередньої інстанції також зауважив, що позивач звернувся суду з позовом про стягнення штрафних санкцій через рік після настання строку виконання зобов`язання.
При цьому, враховуючи предмет укладеного між сторонами Договору, позивач не надав суду належних, допустимих доказів наявності у нього збитків внаслідок прострочення відповідачем поставки товару.
Матеріали справи не містять доказів того, що несвоєчасна поставка товару (футболок) призвела до безповоротних негативних наслідків для позивача.
Слід зазначити, у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).
На підставі викладеного, колегія апеляційного господарського суду, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази, з урахуванням розумного балансу інтересів сторін, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій на 40% та присудження до стягнення 168 565,31 грн пені та 138 980,32 грн штрафу.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).
На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2025 у справі № 910/862/25 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника необґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України). Тому сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 255, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрпошта» 16.10.2025 від 04.11.2025 №041125 (вх. суду від 05.11.2025 № 01-05/3240/25) – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2025 у справі № 910/862/25 – залишити без змін.
3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції – покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя  Г.Г. Якімець