Справа №: 398/6551/25	

провадження №: 2/398/747/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"22" січня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Ісмайлова Анна Вікторівна, до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 13 жовтня 2025 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від спадкування за законом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки та батько відповідачки ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач вважає, що відповідача необхідно усунути від права на спадкування за законом, оскільки вона за життя батька не надавала йому допомоги, не доглядала, не здійснила поховання, не спілкувалась з ним. Коли батько хворів, відповідач не проявляла турботи про нього, до батька не приходила, матеріальної допомоги в лікуванні не надавала. Відповідач не бажала за життя батька йому допомагати, вони не підтримували родинних відносин та не спілкувались, відносини за життя були погані. У зв`язку з цим позивач просить усунути відповідача від спадкування за законом на підставі норм ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 20 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Також витребувано спадкову справу та відповідний витяг зі спадкового реєстру стосовно спадкодавця ОСОБА_3 .
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовну заяву. Вона пояснила, що прожила з чоловіком ОСОБА_3 у шлюбі 23 роки. З 2016 року здоров`я чоловіка почало погіршуватися: спочатку він почав сліпнути, йому провели операцію із заміни кришталика. Через два роки (близько 2018 року) у нього виявили пухлину на руці, яку оперували. Позивач наголошує, що в цей період вони не отримували жодної допомоги від його дітей. Після операції чоловік потребував постійного догляду, включаючи перев`язки та лікування, потрібні були ліки, на що із сімейного бюджету витрачалися значні кошти. Згодом чоловіку зробили операцію на другому оці, але після цього він захворів на COVID-19. Через відсутність місць у лікарні, вона викликала приватного терапевта і наймала медсестру, яка ставила крапельниці. Позивач оплачувала всі ліки та послуги. ОСОБА_1 також зазначила, що після COVID-19 чоловік захворів на цукровий діабет та бактеріоз кишківника, він був у поганому стані, не міг самостійно себе обслуговувати, і вона мусила його мити, переодягати та годувати. Коли чоловікові стало погано, вона викликала таксі, щоб доставити його до лікарні, де він пролежав майже три тижні. Вона відвідувала його щодня, оскільки "не було кому", і купувала дорогі ліки. Після виписки з лікарні він потребував суворої дієти та окремого харчування. У нього почали відмовляти ноги (як наслідок COVID-19, високого цукру та тиску), тому вона сама доглядала за ним: мила, перевдягала, стригла, голила та годувала. Вона це робила самостійно оскільки ні від кого не отримала допомоги. У грудні 2024 року чоловік переніс інсульт і провів 23 дні в лікарні. Позивач відвідувала його щодня, купувала ліки, здійснювала щоденний догляд, адже він не міг себе обслуговувати. Чоловік помер після повторного інсульту 17 січня 2025 року. Позивач сама займалася організацією та оплатою поховання, а також придбанням пам`ятника за власні кошти. Після похорону вона сама хворіла три місяці через нервовий стрес. Позивач вказала, що чоловік перебував у безпорадному стані приблизно з 2018 року, після операції на руці, коли він уже не міг самостійно взуватися, одягатися чи митися. Особливо тяжкий безпорадний стан настав у грудні 2024 року після інсульту, він не розмовляв, лежав. Відповідачка є дочкою її чоловіка ОСОБА_3 . Вона взагалі не спілкувалася з батьком протягом 23 років, не вітала його і не цікавилася його здоров`ям. Вони не бачилися, оскільки вона проживає в Італії. Стосунки зіпсувалися приблизно 30 років тому, коли чоловік розлучився з її матір`ю, і дочка не могла йому цього пробачити. ОСОБА_4 не шукав зв`язку з дочкою і не просив у неї допомоги, оскільки відчував образу, що вона не спілкується з ним. Позивач зазначила, що у 2021 році через знайомого доньки намагалася передати відповідачу номер телефону батька, щоб та вийшла на зв`язок, оскільки спадкодавець непокоївся через відсутність спілкування, проте відповідач не зателефонувала. Позивач вперше поговорила з донькою чоловіка ОСОБА_2 (її телефонний номер їй дала сестра чоловіка) телефоном у грудні 2024 року, коли ОСОБА_3 уже тяжко хворів на інсульт. Вона повідомила про тяжкий стан здоров`я батька, просила її приїхати, щоб побачитися з ним. На це прохання ОСОБА_2 відмовилась, сказавши: "Я не приїду". Коли позивач розповідала про значні витрати на ліки та необхідність забезпечення постійного догляду у лікарні, ОСОБА_2 відповіла: "Беріть його і лікуйте". Позивач зазначила, що не просила прямо про фінансову допомогу, оскільки сподівалася, що дочка сама запропонує її, дізнавшись про хворобу батька. Після смерті чоловіка позивач також телефонувала дочці і просила приїхати на похорон, але та знову відмовила. Після похорону ОСОБА_2 подзвонила ОСОБА_1 , погрожувала їй, вимагала документи на квартиру і заявила, що позивач не має права на квартиру. Згодом позивач дізналася, що дочка подала заяву про прийняття спадщини. Позивач також пояснила, що за чутками від сестри чоловіка їй відомо, що ОСОБА_2 мала можливість надавати допомогу, оскільки проживає в Італії в достатку.
Представник позивача адвокат Ісмайлова А.В. у судовому засіданні підтримала позовну заяву із зазначених у ній підстав. Свою позицію мотивувала тим, що відповідач, яка є донькою спадкодавця, умисно ухилялася від надання допомоги своєму батькові, ОСОБА_3 , незважаючи на те, що останній протягом тривалого часу перебував у безпорадному стані через похилий вік та тяжкі хвороби. Спадкодавець переніс низку операцій на очах та руці, хворів на ковід, цукровий діабет, а згодом переніс два інсульти, які призвели до втрати здатності самостійно пересуватися та доглядати за собою. Весь цей час догляд за хворим здійснювала виключно позивач (дружина померлого). Відповідач не надавала допомоги батьку. На думку представника, така поведінка відповідача суперечить засадам справедливості та добросовісності, а тому є законною підставою для її усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом надсилання повістки за адресою її реєстрації, до суду повернулося поштове повідомлення про вручення з відміткою про причини невручення “адресат відсутній за вказаною адресою”.
Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала, а позивач та її представник не заперечують проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд цієї справи.
Оскільки у судове засідання, призначене для проголошення рішення суду, не з`явилися усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч.4 ст.268 ЦПК у зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписав рішення без його проголошення. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК датою ухвалення його рішення зазначена дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Це підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Олександрійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському району Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), наявним у спадковій справі повним витягом з ДРАЦС щодо актового запису про смерть №103 від 17.01.2025; 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та автомобіль ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_2 . Це підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; свідоцтвом про право власності на зазначену квартиру від 16 серпня 2004 року, договором дарування від 13.08.2009 року, відповідно до якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 ? частку зазначеної квартири, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №273878376 від 08.09.2021.
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 14 липня 2004 року уклали шлюб. Це підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 14.07.2004, актовий запис №183, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрійського міського управління юстиції, та наявним у матеріалах спадкової справи повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.
Відповідач ОСОБА_2 є донькою спадкодавця. Це підтверджується наявними у матеріалах спадкової справи повним витягом з ДРАЦС про народження відповідача, відповідно до якого ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьком є ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_6 . Зміна відповідачем прізвища з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 після укладення шлюбу 11 вересня 1993 року підтверджується наявним у матеріалах спадкової справи Повним витягом з ДРАЦС щодо актового запису про шлюб. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом. Першою олександрійською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №73823334 (номер у нотаріуса 90/2025). Позивач ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини 20.03.2025. Відповідач ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини за законом 29.05.2025 через Посольство України в Італії.
Це підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №83011732 від 24.10.2025 та наданими суду нотаріусом матеріалами зазначеної спадкової справи, у яких містяться заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про прийняття спадщини. Заява ОСОБА_1 подана безпосередньо нотаріусу, а заява ОСОБА_2 через Посольство України в Італії.
Позивач надала суду медичну документацію, яка підтверджує наявність у ОСОБА_3 хвороб та його лікування. 
Судом досліджено надану позивачем медичну документацію щодо стану здоров`я спадкодавця ОСОБА_3 , яка включає виписку-епікриз №3182 із медичної карти стаціонарного хворого від 14.05.2021 року, видану КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії», що свідчить про перебування ОСОБА_3 на лікуванні з 02.05.2021 року по 14.05.2021 року з діагнозом пневмонія середнього ступеня важкості, кардіосклероз, гастрит. Також суду надано довідку №74 від 06.08.2025 року офтальмологічного відділення КП «ЦМЛ м. Олександрії», яка підтверджує стаціонарне лікування ОСОБА_3 у квітні 2021 року та проведення йому 08.04.2021 року операції з приводу катаракти. Крім того, матеріали справи містять довідку про причину смерті за формою №106/о №23 від 17.01.2025 року, видану КП «Центральна міська лікарня м. Олександрії», згідно з якою основною причиною смерті ОСОБА_3 визначено післяінфарктний великовогнищевий кардіосклероз.
Позивач ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_3 постійно проживали разом до моменту смерті останнього. Це підтверджується довідкою ОСББ «Сузір`я» від 20.03.2025; наявною у матеріалах спадкової справи довідкою Олександрійської міської ради від 27.03.2025. Інших осіб разом зі спадкодавцем за місцем його проживання зареєстровано не було.
Організацію поховання та всі супутні витрати взяла на себе позивач ОСОБА_1 , яка надала суду довідку ФОП ОСОБА_9 щодо організації поховання, фіскальні чеки ФОП ОСОБА_10 від 01.04.2025 на суму 10000 грн та від 28.04.2025 на суму 16600 грн за виготовлення та встановлення пам`ятника.
У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Вона повідомила, що є сусідкою позивача ОСОБА_1 , підтвердила, що проживає сусідству із сім`єю ОСОБА_7 з 2002 року, але жодного разу не бачила дітей спадкодавця ОСОБА_12 (ні сина, ні доньки ОСОБА_2 ), лише бачила сестру ОСОБА_3 . Свідок зазначила, що ОСОБА_13 був засмучений тим, як діти до нього ставляться, нехтують ним, хоча він дав їм освіту. Вона знала, що ОСОБА_3 переніс операції на очах, хворів на COVID та мав проблеми з підшлунковою, а останній раз, коли він захворів (інсульт) наприкінці 2024 року він вже не міг пересуватися, лежав. Свідок підтвердила, що чоловік потребував сторонньої допомоги, включаючи кошти на лікування, а позивач ОСОБА_1 сама доглядала за ним. Свідок також підтвердила, що допомагала, зокрема, її сини виносили та заносили хворого на ношах, коли його забирала "швидка". Свідок зазначила, що похованням ОСОБА_12 займалася ОСОБА_1 , свідок їй допомагала. На питання суду про те просив ОСОБА_3 доньку ОСОБА_2 про допомогу і чи ухилялася вона від надання такої допомоги свідок відповіла, що після того, як ОСОБА_3 захворів, він не звертався до доньки ОСОБА_14 за допомогою. ОСОБА_11 пригадала, що ОСОБА_13 дуже давно, до того, як він захворів, бачив доньку ОСОБА_14 на вулиці, запрошував її до квартири, але вона відмовила, через що він образився і після того вони не зверталися один до одного. Свідок не знає, чи телефонував або писав батько доньці, але зазначила, що він був засмучений, бо діти йому не телефонували.
У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою: місто Олександрія, площа Покровська дев`ять, квартира сім. Вона є подругою позивача, знайома з нею з 1987 року. Вона повідомила, що є подругою позивачки ОСОБА_1 . Свідок знайома із сім`єю з 2002 року, коли ОСОБА_3 та ОСОБА_16 одружилися. Вони жили у взаємоповазі, любові та щасті. Їх сім`ї дружили, святкували дні народження разом. Донька і син ОСОБА_3 не надавали йому жодної допомоги навіть тоді, коли той захворів. Хвороби завдали значних матеріальних витрат, через які ОСОБА_1 зверталася до друзів, зокрема і до свідка, займала гроші на лікування. Лікування було можливим завдяки зусиллям ОСОБА_1 , яка організовувала і здійснювала догляд за чоловіком. ОСОБА_17 спілкувалися зі своєю тіткою (сестрою батька) ОСОБА_18 , але з батьком не спілкувалися. Федір ОСОБА_19 був засмучений через це. Щодо доньки ОСОБА_2 свідку відомо, що вона проживає в Італії, вона приїздила до Олександрії, має квартиру тут, але ніколи не дзвонила, не спілкувалася з батьком. Свідок вважає, що ОСОБА_20 знала про стан здоров`я батька, оскільки мала зв`язок із його сестрою ОСОБА_18 , яка їх все розповідала. Свідок вважає, що ОСОБА_20 мала можливість надавати допомогу, оскільки вона проживає в Італії в достатку. Особливо безпорадний стан настав у ОСОБА_12 з кінця грудня 2024 року (після інсульту), коли він був непритомний. Він потребував грошей на лікування та догляд. Свідок вважає, що ОСОБА_13 не міг звертатися за допомогою до доньки, бо не мав з нею зв`язку для спілкування, а в останні дні був без свідомості. Після смерті чоловіка ОСОБА_20 подзвонила ОСОБА_21 і вимагала документи на квартиру, погрожуючи, що виселенням. На думку свідка, ОСОБА_14 було відомо, що батько потребує допомоги, але її цікавили лише претензії щодо житла та спадщини.

Норми права, які застосував суд.
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Верховний суд у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 359/9293/18 сформулював такий висновок про застосування зазначеної норми права. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).
Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 90 ЦПК показання свідка — це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Мотивована оцінка і висновки суду.
Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Предметом доказування у даній справі є встановлення факту умисного ухилення відповідача ОСОБА_2 від надання допомоги своєму батькові, спадкодавцеві ОСОБА_3 , який перебував у безпорадному стані.
Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України та зазначених вище правових висновків Верховного суду для ухвалення рішення про усунення від права на спадкування необхідно встановити сукупність таких обставин: перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи; наявність у спадкоємця можливості надати таку допомогу (матеріальної, фізичної); умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги.
Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 , 1947 року народження, в останні роки життя мав низку тяжких захворювань. Медична документація за 2021 і 2025 рік підтверджує перенесення ним операцій на очах, лікування від пневмонії, кардіосклерозу, наявність цукрового діабету та перенесення інфаркту. З пояснень позивача та свідків вбачається, що особливо тяжкий стан настав у грудні 2024 року, коли спадкодавець був прикутий до ліжка та не міг самостійно себе обслуговувати. З огляду на ці обставини суд погоджується з доводами позивача, що ОСОБА_3 через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду і допомоги.
Ключовою умовою для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України є встановлення умисного характеру ухилення від надання допомоги. Ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але свідомо не вчиняла необхідних дій.
Судом на підставі пояснень позивача та показань свідків встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 та його дочка ОСОБА_2 протягом тривалого часу (близько 23-30 років) не спілкувалися. Батько не шукав зв`язку з дочкою та вважав, що вона перша має відносити спілкування. Позивач та свідки підтвердили, що після того, як ОСОБА_3 захворів, він не звертався до доньки за допомогою.
Позивач зазначила, що вперше повідомила відповідача про тяжкий стан батька лише у грудні 2024 року, тобто менш ніж за місяць до його смерті. Суду не надано достатніх доказів того, що відповідач ОСОБА_2 була обізнана про безпорадний стан батька у період його хвороби з 2018 року, коли за доводами позивача спадкодавець став безпорадним, до грудня 2024 року. 
Щодо посилань позивача та свідків на те, що про стан здоров`я спадкодавця відповідач мала знати, оскільки їй про це мала розповідати його сестра, суд звертає увагу, що такі твердження є показаннями з чужих слів. Водночас позивач та її представник не заявляли клопотання про допит особи, яка надала первинне повідомлення, тобто сестри спадкодавця, і не зазначали з яких причин вона не може бути допитана. Також немає інших доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 у зазначений період знала про безпорадний стан батька та те, що він потребував саме її допомоги. За таких обставин ці показання з чужих слів суд, керуючись нормами ч.2 ст.90 ЦПК, визнає недопустимими доказами.
Також суд враховує, що спадкодавець за життя не звертався до доньки за допомогою та не пред`являв вимог про стягнення з неї аліментів.
Сам по собі факт проживання доньки окремо в іншій країні та відсутність спілкування з батьком протягом багатьох років не може свідчити про умисне ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває у безпорадному стані, якщо спадкоємець не знав про такий стан.
Щодо подій грудня 2024 року – січня 2025 року, суд враховує, що позивач повідомила відповідача про стан батька. При цьому позивач у своїх поясненнях у судовому засіданні стверджувала, що не просила ОСОБА_2 про допомогу, а лише сподівалася, що та її запропонує, дізнавшись про стан здоров`я батька. Така поведінка відповідача не є ухиленням від надання допомоги, оскільки ні спадкодавець, ні його дружина не просили про неї, не вказували якої конкретно допомоги вони від неї очікують, а сама ОСОБА_2 не відмовлялася її надати. Також суд враховує, що описана позивачем розмова з ОСОБА_2 відбулася лише за місяць до смерті спадкодавця. Зазначені обставини не дозволяють кваліфікувати дії відповідача як системне та умисне ухилення від надання допомоги у розумінні ст. 1224 ЦК України. Відсутність відповідача на похороні, її відмова приїхати та загалом взаємне небажання спілкуватися протягом тривалого часу лежать у площині морально-етичних відносин сторін та спадкодавця і з огляду на норми ст. 1224 ЦК України не є достатньою правовою підставою для усунення від спадкування. Також обставини, які відбулися після смерті, зокрема і щодо участі відповідача у похованні, не можуть бути підставою для усунення від права спадкування на підставі ст. 1224 ЦК України, адже у цій статті передбачені наслідки ухилення від надання допомоги саме за життя спадкодавця.
Також однією з обов`язкових умов для задоволення позову є доведеність того, що спадкоємець мав реальну можливість (фізичну та матеріальну) надавати допомогу спадкодавцю. Позивач та свідок ОСОБА_15 стверджують, що відповідач проживає в Італії "в достатку" і мала можливість допомагати. Проте, ці твердження, як прямо вказано у поясненнях позивача та показаннях свідка, ґрунтуються на припущеннях та чутках. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів майнового стану відповідача, наявності у неї утриманців, стану її власного здоров`я та наявності фізичних можливостей приїхати в Україну, зокрема у грудні 2024 року, коли позивач їй повідомила про тяжкий стан здоров`я батька. Отже, у справі немає достатніх доказів на підтвердження спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу батькові. 
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено сукупність обставин, необхідних для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України та усунення відповідача від права спадкування. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не можуть бути стягнуті з відповідача.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:
Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права спадкування за законом.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,
- відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Повне рішення складено 22 січня 2026 року.

Суддя        В.В. Орловський