РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/22757/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «Інфоресурс» 	
 	про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства "Інфоресурс" про визнання протиправною відмови від 27.11.2025 у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти та зобов`язання внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення черговості здобуття освіти, визначеної ст.10 Закону України "Про освіту" .
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач в червні 2018 року закінчив навчання в загальноосвітній школі та у вересні 2018 року вступив до Національного університету водного господарства та природокористування на навчання за освітнім рівнем бакалавр. Повідомлено, що позивач не завершив навчання у вищому навчальному закладі, звідки його було відраховано, у зв`язку з чим у вересні 2025 року вступив до Філії «Київського фахового бізнес-коледжу Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет». Поряд з цим, у довідці здобувача освіти з даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти зазначено про порушення ним послідовності здобуття освіти. Вважає такі відомості такими, що не відповідають дійсності, оскільки він здобуває освіту в порядку та послідовності, визначених ч.2 ст.10 Закону України “Про освіту”. За таких обставин, просив позовні вимоги задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 15.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Відповідач 1, Міністерство освіти і науки України, подало до суду відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування заперечень зазначено, що у 2018 році позивач вступив до Національного університету водного господарства та природокористування за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення» для здобуття освітнього ступеня «бакалавр» (6 рівень НРК) і був відрахований за невиконання індивідуального навчального плану, а у вересні 2025 року позивача зараховано до Філії «Київський фаховий бізнес-коледж Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет» за спеціальністю «Менеджмент» для здобуття освітньо-професійного ступеня «фаховий молодший бакалавр» (5 рівень НРК). За таких обставин, вважає, що позивач здобуває освіту в непослідовному порядку та просив у задоволенні позову відмовити.
Відповідач 2, Державне підприємство "Інфоресурс", також подало відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування заперечень зазначив, що власником Електронної бази є держава в особі її держателя - Міністерства освіти і науки України, який відповідно до покладених на нього завдань вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування Електронної бази, встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення Електронної бази та є володільцем інформації, що міститься в Електронній базі. Повідомив, що підприємство є адміністратором та технічним адміністратором Електронної бази та лише забезпечує її функціонування. Вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просив у задоволенні позову відмовити.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши позовну заяву та долучені матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.
21.06.2018 ОСОБА_1 закінчив Олександрійську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Рівненської районної ради Рівненської області, де здобув повну загальну середню освіту, що підтверджується атестатом серії ВР №50262774 від 21.06.2018.
У вересні 2018 року позивач був зарахований на денну форму навчання за освітнім рівнем бакалавра до 1 курсу Національного технічного університету України “Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського, однак в жовтні 2023 року був відрахований за власним бажанням.
Також у вересні 2023 року позивач був зарахований на денну форму навчання до Національного університету водного господарства та природокористування за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення» для здобуття освітнього ступеня «бакалавр» (6 рівень НРК), однак був відрахований за невиконання індивідуального навчального плану (після зарахування не приступив до занять протягом 10 календарних днів).
25.09.2025 ОСОБА_1 зарахований студентом 2 курсу до Філії «Київський фаховий бізнес-коледж Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет» за спеціальністю «Менеджмент» для здобуття освітньо-професійного ступеня «фаховий молодший бакалавр», де позивач навчається і на даний час, що підтверджується довідкою від 20.11.2025 №1370.
Поряд з цим, за змістом наданої позивачу довідки здобувача освіти за даними ЄДЕБО з питань освіти №813574 від 19.11.2025 ОСОБА_1 порушує послідовність здобуття освіти.
У зв`язку з цим, 21.11.2025 позивач звернувся з відповідними заявами до МОН України та Державного підприємства "Інфоресурс" з проханням внести зміни до ЄДЕБО про відсутність порушення ним послідовності здобуття ним вищої освіти.
Листом від 27.11.2025 №5/3049-25 МОН України відмовив позивачу у внесенні змін до довідки, оскільки позивач здобуває освіту не в послідовному порядку.
Вважаючи протиправними такі дії відповідача щодо внесення до ЄДЕБО відомостей про порушення ним послідовності здобуття освіти, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Стаття 53 Конституції України закріплює право кожного на освіту.
Абзаци третій та п`ятий ч.1 ст.4 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII (далі – Закон №1556-VII) додатково визначають, що кожен має право на вищу освіту.
Громадяни України вільні у виборі закладу вищої освіти, форми здобуття вищої освіти і освітньої програми.
Право на вищу освіту гарантується незалежно від віку, громадянства, місця проживання, статі, кольору шкіри, соціального і майнового стану, національності, мови, походження, стану здоров`я, ставлення до релігії, наявності судимості, а також від інших обставин. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття вищої освіти, крім випадків, встановлених Конституцією та законами України.
Згідно з ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VIII (далі – Закон №2145-VIII) рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; професійна освіта; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
За приписами ч.2 ст.17 Закону №2145-VIII вища освіта здобувається на основі повної загальної середньої освіти. Рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1556-VII підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.
Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва (ч.2 ст. 5 Закону № 1556-VII).
Молодший бакалавр - це освітній або освітньо-професійний ступінь, що здобувається на початковому рівні (короткому циклі) вищої освіти і присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньої програми, обсяг якої становить 120 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня молодшого бакалавра на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти (ч.3 ст.5 Закону № 1556-VII).
Бакалавр - це освітній ступінь, що здобувається на першому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньо-професійної програми, обсяг якої становить 180- 240 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня бакалавра на основі освітнього ступеня молодшого бакалавра або на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти (ч.4 ст.5 Закону № 1556-VII).
З огляду на частини 1, 2 ст.6 Закону № 1556-VII атестація осіб, які здобувають ступінь молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра, здійснюється екзаменаційною комісією, до складу якої можуть включатися представники роботодавців та їх об`єднань, відповідно до положення про екзаменаційну комісію, затвердженого вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи).
Заклад вищої освіти на підставі рішення екзаменаційної комісії присуджує особі, яка успішно виконала освітню програму на певному рівні вищої освіти, відповідний ступінь вищої освіти та присвоює відповідну кваліфікацію.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.7 Закону № 1556-VII документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію. Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва.
Завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою є підставою для відрахування відповідно до п.1 ч.1 ст.46 Закону № 1556-VII.
З огляду на наведене, суд зауважує, що здобуття першого (бакалаврського) рівня вищої освіти або освітнього рівня фахового молодшого бакалавра розпочинається з моменту зарахування особи до відповідного навчального закладу та закінчується у момент її відрахування з нього у зв`язку з успішним виконанням освітньої програми та врученням передбаченого законом документа про вищу освіту, зокрема, диплома бакалавра або молодшого бакалавра встановленого зразка.
Пунктом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі – Закон №3543-XII) передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 62 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі - Постанова КМУ №560), подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.
У довідці про здобувача освіти за даними єдиної державної електронної бази з питань освіти (додаток 9 до Постанови КМУ № 560), зокрема зазначається те, що поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII - так/ні.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 має атестат про повну загальну середню освіту та не отримував жодного документа про вищу (передвищу) освіту (диплома бакалавра, молодшого бакалавра чи магістра).
Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, від 29.10.2025 у справі №200/5372/24, від 26.11.2025 у справі №160/29658/24) неодноразово зазначав, що продовження навчання за певним рівнем вищої освіти особою, яка має лише повну загальну середню освіту і жоден документ про вищу освіту раніше не отримувала, в іншому вищому навчальному закладі або закладі фахової передвищої освіти з того ж самого курсу, з якого вона була відрахована з попереднього навчального закладу, за тією ж або іншою спеціальністю і освітньою програмою того ж рівня освіти - не може вважатись повторним здобуттям вищої освіти й, незалежно від тривалості та перерв у навчанні, і, відповідно, не порушує послідовність здобуття освіти у розумінні ч.2 ст.10 Закону № 2145-VIII.
Таким чином, навчання позивача за освітнім рівнем фахового молодшого бакалавра не може розглядатись як повторне здобуття освіти на тому ж рівні або як здобуття освіти на рівні, нижчому за раніше здобутий, оскільки він не отримав відповідного документа про вищу освіту, тобто не здобув жодного рівня вищої або фахової передвищої освіти.
При цьому, доводи відповідача, що у 2018 році позивач вступив до Національного університету водного господарства та природокористування за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення» для здобуття освітнього ступеня «бакалавр» суд оцінює критично та відхиляє як безпідставні, оскільки системний аналіз положень ст.7 Закону №1556-VII та п.1 ч.3 ст.23 Закону № 3543-XII дає підстави для висновку, що критерієм "здобутої освіти" є саме наявність відповідного документа про освіту, а не факт зарахування та навчання протягом певного періоду.
Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач заявив вимоги як до Міносвіти, так і до ДП «Інфоресурс» як технічного адміністратора ЄДЕБО.
Згідно з Положенням про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 08 червня 2018 року № 620 (далі - Положення про ЄДЕБО), власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство «Інфоресурс», що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО (п.5 розділу I Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти).
Уповноважені суб`єкти - розпорядник ЄДЕБО, технічний адміністратор ЄДЕБО, державні органи, органи управління у сфері освіти, Державна служба якості освіти України, Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти, Український центр оцінювання якості освіти, суб`єкти освітньої діяльності, підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління розпорядника ЄДЕБО, інші особи, яким надається доступ до ЄДЕБО або окремих її складових у порядку та обсягах, визначених законодавством (абз.4 п.2 розділу I).
ЄДЕБО функціонує з метою забезпечення, зокрема, формування, реєстрації та обліку інформації для видачі суб`єктами освітньої діяльності документів у сферах, у тому числі вищої освіти (пп.5 п.2 розділу ІІ Положення про ЄДЕБО).
Відповідно до п.12 розділу III Положення про ЄДЕБО уповноважений суб`єкт має доступ до інформації, внесеної або сформованої ним в ЄДЕБО, а також до інформації, доступ до якої передбачений відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.
У підпунктах 1, 3 та 6 п.1 розділу IV Положення про ЄДЕБО вказано, що розпорядник ЄДЕБО як уповноважений суб`єкт виконує, зокрема, такі основні функції: вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; встановлює вимоги до апаратного та програмного забезпечення ЄДЕБО.
Суб`єкти ж освітньої діяльності та їх територіально відокремлені структурні підрозділи (відокремлені підрозділи), що надають освітні послуги у сфері, зокрема, вищої освіти, відповідно до пункту 8 розділу IV Положення про ЄДЕБО, уповноважені: вносити до ЄДЕБО та підтримувати в повному, актуальному та достовірному стані інформацію за переліком, визначеним у відповідних пунктах Положення; підтверджувати зазначену в ЄДЕБО інформацію про себе один раз на рік, якщо інше не визначено розпорядником ЄДЕБО; здійснювати в ЄДЕБО інші дії у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.
ДП «Інфоресурс» не є суб`єктом владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України та не приймає рішень щодо внесення або зміни інформації в ЄДЕБО про здобувачів освіти.
Формування довідки про здобувача освіти (додаток 9 до Постанови КМУ № 560) відбувається автоматизовано згідно із закладеними у ЄДЕБО алгоритмами та є результатом виконання Міносвіти закріплених за ним у законі повноважень як розпорядника ЄДЕБО та володільця наявної у ній інформації.
Технічний адміністратор ЄДЕБО здійснює лише технічне і технологічне забезпечення функціонування системи (пункт 2 розділу IV Положення про ЄДЕБО) відповідно до вимог, встановлених розпорядником ЄДЕБО - Міносвіти, яке визначає вимоги до програмного забезпечення ЄДЕБО, визначає алгоритми формування інформації (пункт 1 розділу IV Положення про ЄДЕБО) та є володільцем усієї інформації, яка міститься в системі.
Суб`єкти освітньої діяльності та їх територіально відокремлені структурні підрозділи (відокремлені підрозділи), що надають освітні послуги у сфері, зокрема, вищої освіти, не мають повноважень на встановлення вимог до програмного забезпечення ЄДЕБО та зміни технічних параметрів й алгоритмів його функціонування.
Тобто, Філія «Київський фаховий бізнес-коледж Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет» позбавлена технічної можливості сформувати і видати позивачу іншу довідку з відмінним від наявного в ЄДЕБО змістом інформації про поточне здобуття освіти та недотримання ОСОБА_1 послідовності, встановленої ч.2 ст.10 Закону №1556-VII, адже зазначений документ генерується в автоматизованому режимі за допомогою програмного забезпечення, параметри якого встановлюються Міносвіти.
Міносвіти, відповідно до п.1 Положення про Міністерство освіти і науки України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630 (далі - Постанова КМУ №30), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міносвіти є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.
У своїй діяльності Міносвіти керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (п.2 Постанови КМУ № 630).
Міносвіти, відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2011 №752 «Про створення Єдиної державної електронної бази з питань освіти», забезпечує функціонування ЄДЕБО, розробку та затвердження порядку формування та функціонування зазначеної Єдиної бази.
За таких обставин, належним відповідачем у справі є Міносвіти, а позовні вимоги до ДП «Інфоресурс» не підлягають задоволенню.
Формування та видача за даними ЄДЕБО позивачу довідки від 19.11.2025 №813574 порушило його право як учасника освітнього процесу на отримання щодо себе повної і достовірної інформації в галузі освіти, а також право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачене п.1 ч.3 ст.23 Закону № 3543-XII.
Висновок аналогічного змісту викладений Верховним Судом у постановах від 29.10.2025 у справі № 200/5372/24, від 12.11.2025 у справі 280/11497/24, від 26.11.2025 у справі 160/34591/24, від 26.11.2025 у справі № 160/29658/24.
Так, у постанові від 26.11.2025 у справі № 160/29658/24 Верховний Суд дійшов таких висновків:
1) здобуття освітнього рівня фахового молодшого бакалавра (фахова передвища освіта) або першого (бакалаврського) рівня вищої освіти розпочинається з моменту зарахування особи до відповідного навчального закладу та закінчується у момент її відрахування з нього у зв`язку з успішним виконанням освітньої програми та врученням передбаченого законом документа про освіту встановленого зразка;
2) особа, яка була зарахована на навчання за певним освітнім рівнем, але була відрахована до завершення навчання і не отримала документа про освіту встановленого зразка, не може вважатися такою, що здобула відповідний рівень освіти;
3) продовження навчання за певним рівнем освіти особою, яка має лише повну загальну середню освіту і жоден документ про вищу або фахову передвищу освіту раніше не отримувала, в іншому навчальному закладі за тим же або іншим рівнем освіти (за умови, що цей рівень є вищим за повну загальну середню освіту) - не може вважатись повторним здобуттям освіти й, незалежно від тривалості та перерв у навчанні, не порушує послідовність здобуття освіти у розумінні частини другої статті 10 Закону № 2145-VIII;
4) Міносвіти має забезпечувати формування нових довідок про здобувача освіти за даними ЄДЕБО із зазначенням «Так, не порушує» у полі про дотримання послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» у разі неправильного формування довідок про здобувачів освіти, зокрема у випадках, якщо особа здобула лише повну загальну середню освіту і розпочала навчання у вищому навчальному закладі, але не завершила його (не отримала диплом), та потім вступила до цього ж або іншого навчального закладу, на той самий або інший рівень освіти.
Встановлені обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку про те, що дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення до ЄДЕБО відомостей про порушення позивачем послідовності здобуття освіти, визначеної ч.2 ст.10 Закону України “Про вищу освіту”, вчинені не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а отже є протиправними.
З огляду на наведене, з метою повного та ефективного захисту прав позивача задоволенню підлягає і похідна позовна вимога про зобов`язання відповідача усунути порушення шляхом внесення виправлень у запис в ЄДЕБО в частині відомостей про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача частково відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення частково.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Поряд з цим, вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.
Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 та ч.4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивач у позовній заяві заявляє про стягнення на його користь судових витрат на правничу допомогу та зазначає про орієнтовний їх розмір в сумі 40000 грн.
На обґрунтування вказаних витрат позивач додав до матеріалів позову копії договору-доручення про надання правової допомоги від 06.10.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера від 21.11.2025 на суму 40000 грн, акту приймання-передання послуг з надання правничої допомоги від 21.11.2025.
Так, згідно з актом адвокат надав позивачу наступні послуги: формування та надіслання скарг до відповідачів – 10000 грн (10 год), написання позовної заяви – 10000 грн (10 год), представництво інтересів в суді (написання відповіді на відзив) – 20000 грн (20 год).
Дослідивши вказані докази, суд дійшов висновку, що заява позивача підлягає до задоволення частково.
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", "East/West Alliance Limited" проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи встановлені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, суд вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги за складання та подання позову явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.
Зважаючи на те, що дана справа належить до категорії справ незначної складності, її розгляд здійснювався без участі сторін, представником позивача не подавалося відповіді на відзив (як це заявлено в акті), а також беручи до уваги значну кількість сталої судової практики у спірних правовідносинах та фактичний обсяг виконаної роботи, на переконання суду, розумно обґрунтованими є заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у розмірі 2000 грн., а їх стягнення з відповідача у такому розмірі не становитиме надмірний тягар для державної установи.
Таким чином, заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо внесення до ЄДЕБО відомостей про порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної ч.2 ст.10 Закону України «Про освіту».
Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до даних, що містяться в ЄДЕБО щодо порушення ОСОБА_1 черговості здобуття освіти, визначеної ст.10 Закону № 2145-VIII, а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст.10 Закону України "Про освіту" - вказати "Так, не порушує".
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 витрати витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 14 січня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Міністерство освіти і науки України (просп. Берестейський, 10,м. Київ,01135, ЄДРПОУ/РНОКПП 38621185) Відповідач - Державне підприємство «Інфоресурс» (вул. Довженка Олександра, буд.3,м. Київ,03057, ЄДРПОУ/РНОКПП 37533381) 

Суддя       Д.П. Зозуля