ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/8863/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу      Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року (суддя Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна) в адміністративній справі 
за позовом    ОСОБА_1   
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області                   
про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1    звернувся  до суду з позовом, в якому просить:  визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.02.2025  № 047250024488 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 01.02.2025.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року позов задоволено частково. Визнано незаконним рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.02.2025 № 047250024488. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.06.1988 по 03.01.1994, з 03.01.1994 по 19.01.1995. Зобов`язано  Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 19.02.2025, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,  Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області   подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що   ОСОБА_1        19.02.2025  звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Названа заява в порядку екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким прийнято рішення від  26.02.2025 № 047250024488 про відмову в призначенні ОСОБА_1    пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Згідно з названим рішенням вік заявника 60 роки,  загальний страховий стаж становить 28 років 03 місяці 23 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.06.1988  по 03.01.1994 , з 03.01.1994 по 19.01.1995  згідно з трудовою книжкою від 23.10.1985 року серії НОМЕР_1 , оскільки відсутні печатки, що засвідчують записи про звільнення та підпис відповідальної особи.
Вважаючи протиправним  таке рішення,   ОСОБА_1 звернувся  до суду з цим позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам сторін, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Досягнення позивачем віку для призначення пенсії не є спірним в даній справі.
Спірним залишається питання щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 .
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до  статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі  статтею 48 КЗпП України  трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до  статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  - основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).
Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої  наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58, передбачено, що усі  записи  в  трудовій книжці про прийняття на роботу,  переведення на іншу постійну роботу або звільнення,  а  також  про  нагороди та  заохочення  вносяться власником або уповноваженим ним  органом після  видання  наказу  (розпорядження),  але  не  пізніше  тижневого строку,  а  в  разі  звільнення  -  у день звільнення і  повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються  арабськими  цифрами   (число   і   місяць двозначними).  Записи виконуються  акуратно,  ручкою  кульковою або з пером,  чорнилом чорного,  синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою  запис про звільнення, а також відомості про нагородження  та заохочення. 
Відповідно до п. 4.1  Інструкції № 58 у разі  звільнення  працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову  книжку  за  час  роботи  на  цьому підприємстві, засвідчуються  підписом  керівника  підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою  підприємства  або  печаткою відділу кадрів.
Дослідивши записи трудової книжки НОМЕР_1 , суд встановив, що позивач працював у АТП АКП «Каменка», яке з 30.12.1993 реорганізоване в орендне автопідприємство агропромислового комбінату «Каменка»: з 01.06.1988 прийнятий по переведенню на посаду водія 2-го класу (наказ № 18-к від 14.06.1988); з  03.01.1994 звільнений у зв`язку з переведенням (наказ № 03.01.1994); з 03.01.1994  прийнятий на посаду водія 2-го класу( наказ № 2 від 03.01.1994); з 19.01.1995 звільнений у зв`язку з переведенням (наказ № 19 від 19.01.1995).
Судом встановлено, що записи трудової книжки дійсно містять порушення вимог пункту 4.1 Інструкції № 58. 
Водночас колегія суддів зауважує, що пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 встановлено, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на наведені норми права, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо порядку її заповнення. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Колегія суддів додатково зазначає, що записи трудової книжки позивача викладенні в хронологічній послідовності,  з посиланням на документи, на підставі яких вони внесені, натомість відповідачем не вказано жодного обґрунтованого сумніву недостовірності таких записів чи будь-яких інших сумнівів роботи позивача у АТП АКП «Каменка» (Орендне автопідприємство агропромислового комбінату «Каменка»).
Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року в адміністративній справі № 160/8863/25  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з 16 грудня  2025  року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 16 грудня  2025  року. 
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова