ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" січня 2026 р. Справа №926/1645/25
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді О.С. Скрипчук
суддів Г.Г. Якімець
Н.М. Кравчук,
розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства міністерства оборони України «Державний оператор тилу» б/н від 28.08.2025 (вх.№01-05/2637/25 від 28.08.2025) 
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 05 серпня 2025 (суддя Марущак І.В.)
у справі № 926/1645/25
за позовом: Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ТЕМП-3000»
про: стягнення пені в сумі 178 320,00 грн. 
ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Наукововиробниче підприємство «ТЕМП-3000» про стягнення пені в сумі 178 320,00 грн за прострочення строків поставки товару за державним контрактом (договором) про закупівлю №21/02-24-PM від 20.02.2024 року. 
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання умов зазначеного договору відповідач зобов`язався у 2023 році поставити позивачу товар - Шолом бойовий балістичний з високою обрізком (Тип1, Вид1, комплект поставки 1, С, Чохол тканина Тип 3, ММ-14)) «Каска- 2М» (ДК 021:2015 - 35810000-5: Індивідуальне обмундирування), у строки (терміни) вказані у цьому договорі. 
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 05.08.2025 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю» Науково-виробниче підприємство «ТЕМП-3000» (58002, Чернівецька область, м. Чернівці, вуз. 28-го Червня, буд.44, офіс 54, код ЕДРПОУ 31778043) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (04119, місто Київ, вуз. Дегтярівська, 13/24, код ЕДРПОУ 44830311) 74 300,00 грн пені за державним контрактом (договором) про закупівлю №21/02-24-PM від 20.02.2024 та 2 422,40 грн відшкодування судового збору. 
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Львівської області, 28.08.2025 позивачем (апелянтом), через систему «Електронний суд» було подану апеляційну скаргу б/н від 28.08.2025 (вх.№01-05/2637/25 від 28.08.2025), у якій скаржник вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, а отже просить рішення суду першої інстанції від 05.08.2025 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМП-3000» задовольнити в повному обсязі. 
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає за доцільне зазначити наступне.
Як вбачається із матеріалів справи 20 лютого 2024 року між Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» (далі- замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ТЕМП-3000» (далі- ТОВ «ВВП» «ТЕМП-3000», (постачальник) укладено державний контракт (договір) про закупівлю №21/02-24-PM (далі-договір). 
Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язується поставити замовнику Шолом бойовий балістичний з високою обрізком (Тип 1, Вид 1, комплект поставки 1, С, Чохол тканина Тип 3, ММ-14)) «Каска - 2М» (ДК 021:2015 - 35810000-5: індивідуальне обмундирування) (далі за текстом - товар), найменування, перелік, характеристики, обсяг, код згідно з національним класифікатором ДК яких визначені в специфікації (додаток №1) (номер оголошення про проведення закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель - ID: UA-2024-01-25-007238-a), а замовник - прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим законодавством. 
Згідно п.1.2. договору отримувачами товару за договором є Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України, до яких здійснюється постачання товару (далі- отримувач) для задоволення нагальних потреб функціонування держави. Забезпечення оборони країни, захисту населення та інтересів країни. 
Відповідно до п. 1.4. цей договір виконується в рамках виконання бюджетної програми КПКВК 2101020 «Забезпечення діяльності Збройних Сил України, підготовка кадрів і військ, медичне забезпечення особового складу, ветеранів військової служби та членів їхніх сімей, ветеранів війни» відповідно до: 
- Порядку використання державним підприємством Міністерства оборони України «Агенція закупівель у сфері оборони» коштів, передбачених у державному бюджеті для оборонних закупівель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2023 р. №1142»
- наказу Міністерства оборони України від 02.12.2023 №716/нм «Про уповноваження державного підприємства Міністерства оборони України «Агенція закупівель у сфері оборони» на виконання функції служби державного замовника у сфері оборони».
Згідно з п. 4.1. договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару за цим договором у строк, визначений у специфікації (Додаток №1), або в строк, визначений замовником у заявці на поставку, складеній замовником за формою, визначеною у додатку №2 до цього договору (далі-заявка на поставку товару).
Пунктом 5 специфікації (додатку №1) до договору сторони погодили поставку товару в кількості 10 000 штук в строк до 31.03.2024 року. Відповідно до п.4.2. договору поставка товару здійснюється постачальником однією або окремими партіями, які формуються відповідно до заявки на поставку товару та ростовки, визначеної у специфікації (додаток №1) або в заявках на поставку товару. 
Відповідно до п. 4.3. договору заявка на поставку товару подається замовником постачальнику засобами електронної пошти у порядку, визначеному цим договором, не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки, визначеної у специфікації (додаток №1) або в заявках на поставку товару. 
На виконання п.4.3. договору ДП «ДОТ» направлено заяву №R000029 від 22 лютого 2024 року на поставку 10 000 штук товару. Таким чином, відповідно до письмової заявки замовника сторони узгодили найменування товару, місце, кількість та дату поставки товару. 
В подальшому, за погодженням сторін, була укладена додаткова угода №1 від 29 березня 2024 року до договору, якою внесено зміни до п.5 специфікації (додаток №1 до договору) щодо строків поставки з 31.03.2024 року до 20.04.2024 року. Відповідно, заявка №R000029 від 22 лютого 2024 року була відкоригована із врахуванням вищезазначеної додаткової угоди. 
Поставка товару була здійснена:
- 1 500 штук товару поставлено 12 квітня 2024 року відповідно до акту №35 приймання товару;
- 1 500 штук товару поставлено 12 квітня 2024 року відповідно до акту №38 приймання товару;
- 3 000 штук товару поставлено 20 квітня 2024 року відповідно з актом №136 приймання товару;
- 4 000 штук товару поставлено 22 квітня 2024 року відповідно до акту №216 приймання товару.
Відповідно до п. 8.2. договору у раз строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань. За порушення строку поставки товару понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від ціни товару, строк поставки якого порушено. При цьому, відбірні зразки партії товару для проведення лабораторних випробувань не вважається непоставленими (неприйнятими).
Пунктом 8.4. договору передбачено, що у разі застосування пені/штрафу постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику. Сплата пені/штрафів не звільняє постачальника від виконання умов постачальником за весь період прострочення до моменту належного виконання зобов`язання. 
Відповідно до п. 9.1. договору усі спори, що виникають з цього договору або пов?язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. 
Договір підписаний сторонами електронними підписами та скріплений електронними печатками.
03.05.2024 року за вих.№2165/1657 від 03.05.2024 позивачем направлено відповідачу претензію про стягнення штрафних санкцій згідно з державним контрактом (договором) №21/02-24-PM від 20.02.2024 року на загальну суму 297 200 грн. За два дні прострочення. 
13.05.2025 року за вих.№2165/3393/06-2025 на електронну адресу відповідача направлено корегувальник розрахунок до претензії вих.№2165/1566 від 30.04.2024 року із сумою штрафних санкцій в розмірі 178 320 грн. За один день прострочення 21.04.2024. 
Заяву про зменшення позовних вимог позивач у першій інстанції обґрунтував тим, що при підготовці позовної заяви та розрахунку штрафних санкцій позивачем не було враховано п. 32 підрозділу 2 розділу ХХ «Прикінцеві та перехідні положення» Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання на митній території України спеціальних засобів індивідуального захисту (касок або еквівалентів). Таким чином, розрахунок пені здійснюється із врахуванням суми ПДВ в розмірі 5 944 000,00 грн, що складає 20% від вартості товару згідно з актом №216 від 22 квітня 2024 року - 5 944 000 грн (ПДВ) + 29 720 000 (вартість товару) = 35 664 000 грн. Разом з тим, розрахунок штрафних санкцій має відбуватись із розрахунку вартості товару за актом №216 приймання-передачі товару від 22 квітня 2024 року в розмірі 29 720 000,00 грн без ПДВ. Розрахунок: 29720000*0,5%*1=148 600,00 грн. 
На підставі вищевикладеного, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить суд стягнути на підставі п.8.2. договору штрафні санкції за порушення строку поставки товару в розмірі 148 600 грн за 1 календарний день. 
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Так, суть спору полягає у примусовому стягненні з відповідача пені за порушення строку поставки.
Статтею 627 ЦК України унормовано, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Частинами 1, 2 ст.712 ЦК України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Частиною 1 ст.663 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
У силу приписів ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування (ч.1). Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві (ч.2).
Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.671 ЦК України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами (ч.1). Якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов`язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору (ч.2).
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.530 ЦК України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Приписи ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з положеннями ч.1 ст.74, ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як правильно встановлено Господарським судом Чернівецької області та не заперечується сторонами, відповідно до специфікації та заявки на поставку №R000029, сторони погодили дати поставки партій товару: у строк до 20.04.2024 10 000 одиниць товару.
Натомість, відповідачем частину товару поставлено з порушенням погодженого сторонами строку, а саме: 
- 3 000 штук товару поставлено 20 квітня 2024 року відповідно з актом №136 приймання товару;
- 4 000 штук товару поставлено 22 квітня 2024 року відповідно до акту №216 приймання товару.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ст.ст.549, 611 ЦК України наслідком прострочення виконання зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати пені.
Як зазначалося вище за текстом постанови, пунктом 8.2 договору сторони погодили, що в разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених цим договором) товару, постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,5 (нуль цілих п`ять десятих) відсотка від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданого (несвоєчасно переданого, повернутого) товару, за кожний день затримки передачі. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором за кожен повний день прострочення виконання таких зобов`язань.
Згідно з п.8.4 договору штраф, пеня за несвоєчасне/неякісне постачання товару нараховується постачальнику за весь період прострочення до моменту належного виконання зобов`язання.
Враховуючи, що товар був поставлений відповідачем з порушенням строку, визначеного в заявці, відповідно до п.п.8.2, 8.4 договору, перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені, Господарський суд Чернівецької області виснував, що наданий позивачем розрахунок (пеня в розмірі 148 600,00 грн.) є арифметично правильним та обгрунтованим.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач за змістом відзиву на позовну заяву просив зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій на 90%.
При цьому в обґрунтування клопотання відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «ТЕМП-3000») послалося на те, що він здійснює власну виробничу діяльність та є вітчизняним виробником спеціальних засобів індивідуального захисту (зокрема, бронежилетів та кулезахисних шоломів), а також спеціальних костюмів, виробів спеціального призначення, іншої військової амуніції та спорядження, які використовуються для забезпечення потреб військовослужбовців в Україні, та здійснює свою діяльність згідно ліцензії Міністерства внутрішніх справ України, та виробництво спеціальних засобів індивідуального захисту серія АВ №601510 від 15.05.2012 р. на власних виробничих потужностей.
Також зазначає про те, що відповідач на сьогоднішній день є одним з основних виробників та постачальників спеціальних засобів індивідуального захисту та іншої продукції оборонного призначення для потреб Збройних Сил України та інших військових формувань за для забезпечення потреб оборони нашої держави. Наразі відповідач має на виконанні 11 (одинадцять) державних контрактів, укладених, зокрема, з позивачем щодо виготовлення та поставки продукції оборонного призначення для потреб Збройних Сил України та низку контрактів з іншими військовими формуваннями та силовими структурами, зокрема, військовими частинами Національної гвардії України, транспортної служби та управліннями ДСНС України. 
На думку відповідача застосування штрафних санкцій щодо нього може спричинити наслідки у вигляді відсутності на розрахункових рахунках необхідної кількості обігових коштів для придбання згаданої вище сировини, неможливості виконувати свої податкові зобов`язання, а також зобов`язання з оплати праці працівникам та подальшого звільнення професійних кадрів.
Крім того відповідач наголосив, що позивач не зазнав жодних збитків або шкоди у зв`язку із незначним простроченням поставки товару по договору.
Частиною 3 ст.551 ЦК України унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Правовий аналіз названої статті свідчить, що вона не є імперативною та застосовується за визначених умов на розсуд суду.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.
Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу, та розмір, до якого підлягає зменшенню. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №924/414/19, від 23.03.2021 у справі №921/580/19.
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, разом з іншим, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України), а також принципах господарського судочинства відповідно до ст.2 ГПК України. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №910/1269/23.
Виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, у тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру. Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18.
Нормами чинного законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки.
У постанові від 16.03.2021 у справі №922/266/20 Верховний Суд зазначає, що для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч.3 ст.551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Враховуючи, що відповідач виконав зобов`язання за договором у повному обсязі, з огляду на господарську діяльність відповідача, причини неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної поставки товару і його ступінь вини, а також ураховуючи відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків та настання інших негативних наслідків для позивача через простроченням відповідачем поставки товару, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, Господарський суд Чернівецької області визнав за необхідне частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення неустойки та зменшити заявлену до стягнення неустойку на 50% (до 74 300,00 грн.).
Заперечуючи проти зменшення розміру неустойки, у свої апеляційній скарзі апелянт не наводить обґрунтування відсутності правових чи фактичних підстав для застосування судом відповідного дискреційного повноваження. Зокрема, позивач не обґрунтовує співмірність заявленої неустойки наслідкам порушення зобов`язання, не спростовує наявність виняткових обставин, на які посилався відповідач у відзиві на позовну заяву, та не доводить, що зменшення неустойки суперечить засадам справедливості, розумності та добросовісності.
Щодо посилань апелянта на висновки, викладені в постановах Верховного Суду (зокрема, від 15.06.2022 у справі №922/2141/21, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 24.07.2019 у справі №911/1608/18, від 30.07.2024 у справі №910/17079/23), які, на переконання позивача, мали бути враховані місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає за доцільне зазначити наступне. 
У питаннях наявності/відсутності підстав для зменшення розміру неустойки з огляду на їх варіабельність фактично неможливо говорити про подібність правовідносин, оскільки у кожному конкретному випадку суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.
Аналіз наведених позивачем в апеляційній скарзі висновків суду касаційної інстанції стосовно підстав для зменшення розміру штрафних санкцій у справах свідчить про те, що з них не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин тих справ і застосувати у справі, що розглядається.
Справи, на які посилається апелянт, демонструють очевидну різноманітність обставин (підстав та чинників), які бралися судами до уваги і були враховані Верховним Судом під час прийняття постанов за наслідками перегляду оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій щодо застосування ч.3 ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України та які не корелюються з обставинами, встановленими судами у справі, яка розглядається.
Висновки Верховного Суду у цих справах щодо застосування ч.3 ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України є загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
До того ж Верховний Суд у перелічених справах не формулював висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру неустойки так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при реалізації судами власної дискреції, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним.
Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №911/952/22.
Відтак, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення висновків Верховного Суду щодо застосування норм ч.3 ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України, викладених у постановах, на які він посилається.
Підсумовуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права та з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, з огляду на функцію, що виконує неустойка, яка водночас не є каральною санкцією, та необхідність у дотриманні розумного балансу інтересів сторін спору під час вирішення питання щодо застосування до боржника цивільної відповідальності у вигляді стягнення неустойки, враховуючи відсутність доказів завдання позивачу збитків внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за договором, приймаючи до уваги відсутність наміру відповідача ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань та незначне прострочення виконання зобов`язань, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Чернівецької області про наявність підстав для зменшення розміру належної до стягнення з відповідача неустойки на 50% до розміру 74 300,00 грн., що з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, який регулює можливість такого зменшення.
Застосований місцевим господарським судом розмір зменшення стягуваної неустойки кореспондується як зі ступенем виконання спірного зобов`язання (поставки товару відповідачем), так і з майновими інтересами обох сторін, а отже відповідає принципу пропорційності у розумінні ст.15 ГПК України.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Чернівецької області від 05 серпня 2025 року у справі №926/1645/25.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 86, 236, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ :
1.Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» б/н від 28.08.2025 (вх № 01-05/2637/25 від 28.08.2025р.) - залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Чернівецької області від 05.08.2025 у справі № 926/1645/25 залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Г.Г. Якімець

Суддя Н.М. Кравчук