ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1520/26 Справа № 211/6929/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гонтар А.Л. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М. 
суддів – Зубакової В.П., Остапенко В.А.
секретар судового засідання Лідовська А.А.,
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року, ухваленого суддею Гонтар А.Л., (дата складання повного судового рішення – 01.10.2025),
В С Т А Н О В И В
В червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просив суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між ними, зареєстрований 01.06.2018 року, про що складено актовий запис №253.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01 червня 2018 року у Покровському районному у місті Кривому Розі відділі РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено актовий запис №253, розірвано.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що аналізуючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції встановив, що подружжя остаточно припинило шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим. Суд в рішенні зазначив, відповідачка письмовою заявою визнала позовні вимоги, згодна на розірвання шлюбу, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. У зв`язку з викладеним, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову і розірвання шлюбу.
16 жовтня 2025 року відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на дане судове рішення, в якій зазначає про порушення судом норм процесуального права, зокрема суд не повідомив її про час і місце слухання справи, не задовольнив її клопотання про прийняття до розгляду і об`єднання даного позову із поданою нею зустрічною позовною заявою про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання дитини. Звертає увагу суду, що подання нею зустрічного позову мало на меті розірвання шлюбу з інших підстав та захист її прав та прав дитини на утримання батьком при розірванні шлюбу. Відповідачка вважає, що повернення зустрічного позову виключає задоволення першого позову, без захисту інтересів усіх членів сім`ї. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Заслухавши суддю-доповідача,апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення скасувати із ухваленням нового за таких підстав.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «"Дія 97" проти України»; заява № 19164/04).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).
У ЦПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції з підстави неналежного повідомлення в суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства – відкритості судового процесу.
Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (ч. 2 ст. 410 ЦПК України) стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Матеріали даної цивільної справи не містять ані доказів надсилання та отримання судових викликів на адресу жодної зі сторін, зокрема відповідачки, ані її письмової заяви із проханням розглянути дану справу за її відсутності. Тому дане судове рішення підлягає скасуванню з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Щодо суті спору суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно п. 10 роз`яснень ППВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Апеляційний суд, зважаючи на те, що сторони не примирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач також, про що свідчить подання нею зустрічної позовної заяви з проханням розірвати шлюб. 
Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Шлюб між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано 01 червня 2018 року, про що складено актовий запис №253 Покровським районним у місті Кривому Розі відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Прізвище дружини після укладення шлюбу- Страмоус.
Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із відповідачкою ОСОБА_2 . 
Позивач у позові стверджує про те, що сімейні відносини із відповідачкою не склалися, кожен має різні погляди на спільне, сімейне життя, ведення спільного господарства. Сторони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Питання поділу набутого в шлюбі майна буде вирішуватись окремо.
Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, в якій не заперечила проти розірвання шлюбу. Просила лише задовольнити її зустрічний позов, в якому також поставила питання про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Судом першої інстанції не прийнято дану зустрічну заяву, відповідна ухвала оскаржена відповідачкою в іншому апеляційному провадженні. 
Отже, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши учасників судового розгляду слід прийти до висновку, що подружжя Страмоус припинило шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків є неможливим. Про наявність спору про поділ майна чи місце проживання дитини не заявлено. Питання утримання спільної дитини можливо вирішити як добровільно між сторонами чи шляхом подання заяви про видачу судового наказу, чи у позовному провадженні. В апеляційній скарзі також не наведено заперечень проти розірвання шлюбу. 
З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати, та ухвалите нове по суті позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367,п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, 381 – 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
щАпеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01 червня 2018 року у Покровському районному у місті Кривому Розі відділі РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено актовий запис №253, розірвати.
Витрати по сплаті судового збору залишити за сторонами.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складене 03.02.2026 року.

Головуючий суддя

Судді