УХВАЛА

25 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 945/1642/23
провадження № 61-16066ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Ольшанської селищної ради про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Ольшанської селищної ради № 20-к/тм від
20 квітня 2023 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».
24 липня 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївської області ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив. Визнав незаконним і скасував наказ Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Ольшанської селищної ради № 20-к/тм від 20 квітня 2023 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 ». Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду, Відділ освіти, культури, молоді, спорту та туризму Ольшанської селищної ради подав апеляційну скаргу.
Миколаївський апеляційний суд постановою від 12 листопада 2025 року апеляційну скаргу Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Ольшанської селищної ради задовольнив, рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2025 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Ольшанської селищної ради про визнання незаконним і скасування наказу відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
У грудні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року, сформовану в системі «Електронний суд», у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Положеннями частини першої статті 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Справа № 945/1642/23 виникла з трудових відносин. Предметом спору є немайнові вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України вказана справа належить до категорії спорів, що можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням і, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 260, 274, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, культури, молоді, спорту та туризму Ольшанської селищної ради про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від
12 листопада 2025 року відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко
А. Ю. Зайцев
М. Ю. Тітов