Постанова
Іменем України 
 
10 грудня 2025 року   
м. Київ 
 
справа № 354/417/25
провадження № 61-12635св25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,
 
учасники справи:
позивач - виконувач обов`язків керівника Надвірнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Надвірнянської районної державної адміністрації 
відповідач - ОСОБА_1 , 
треті особи: державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області  від 07 липня 2025 року в складі судді: Ковалюк О. М., та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року (повний текст постанови складено 19 вересня 2025 року) в складі колегії суддів:Пнівчук О. В., Бойчука І.В., Томин О. О.,
 
Історія справи
 
06 березня 2025 року виконувач обов`язків керівника Надвірнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Надвірнянської районної державної адміністрації звернувся до Яремчанського міського суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», ОСОБА_2 ,про витребування в ОСОБА_1 на користь держави в особі Надвірнянської районної державної адміністрації земельної ділянки площею 0,125 га з кадастровим номером 2611092001:22:002:2771, яка розташована в межах с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області.
 
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18 березня 2025 року відкрито провадження у справі.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року: 
позовну заяву, подану виконувачем обов`язків керівника Надвірнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Надвірнянської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки залишено без руху;
роз`яснено виконувачу обов`язків керівника Надвірнянської окружної прокуратури та позивачу, що у разі не виправлення недоліків в п`ятиденний строк з моменту вручення цієї ухвали позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
21 квітня 2025 року представник відповідачки - адвокат Свищо С. М. подав відзив на позовну заяву та 28 травня 2025 надіслав клопотання про залишення заяви без розгляду, в яких, просив вирішити ряд процесуальних питань щодо визначення ринкової вартості спірної земельної ділянки, доплати судового збору, внесення на депозитний рахунок суду коштів у розмірі ринкової вартості спірної земельної ділянки та вирішити питання про залишення позову без руху, враховуючи набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025, які мають зворотну дію в часі. Зазначає, що прокурором не долучено експертно-грошової оцінки спірних земельних ділянок до позовної заяви, чинної на дату подання позовної заяви, а також, враховуючи норми зазначеного вище закону, вважає, що прокурору у даній справі необхідно внести на депозитний рахунок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області грошові кошти у розмірі вартості спірного майна, які в подальшому, у разі задоволення позову, мають бути виплачені в якості компенсації добросовісному набувачу;
прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечив проти залишення без руху, аргументуючи тим, що абзац 2 частини 4 статті 177 ЦПК України не має зворотної дії в часі, оскільки погіршує становище позивача, внаслідок встановлення додаткових вимог до позовної заяви, а не пом`яrшує їх, відтак вважає, що позовна заява подана у відповідності до вимог статті 177 ЦПК України, а тому підстав для подання прокурором до суду експертно-грошової оцінки спірної земельної ділянки та документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в сумі їх вартості, немає. Окрім того, вважає підставою позову недобросовісність відповідачки, та відповідно неможливість застосування норм Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ до спірних правовідносин. Також вважає, що невнесення прокурором вартості земельної ділянки не виключає можливість продовження розгляду справи та постановлення судового рішення;
Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, який набрав чинності 09 квітня 2025 року, було внесено зміни, зокрема, до статей 261, 388, 390 і 391 ЦК України. За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Під час розгляду даної справи по суті, суд повинен оцінити наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, з огляду на зміст статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України. Окрім того, Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» також було внесено зміни до ч. 4 ст. 177 і ч. 2 ст. 185 ЦПК України, доповнивши їх наступним змістом: у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму;
судом встановлено, що прокурором при зверненні до суду з вказаним позовом сплачено судовий збір за заявлену вимогу про витребування спірної земельної ділянки у розмірі 2 422,40 грн, враховуючи її нормативно-грошову оцінку, яка визначена у розмірі 181 986,65 грн та Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, сформованої за допомогою Єдиної бази даних звітів про оцінку майна, відповідно до якої оціночна її вартість становить 140 447,93 грн. Експертно-грошова оцінка спірної земельної ділянки, чинна на дату подання позовної заяви, у матеріалах даної справи відсутня;
після відкриття провадження у справі судом встановлено недоліки позовної заяви, які перешкоджають судочинству, оскільки відповідно до часини п`ятої статті 390 ЦК України умовою вирішення даного спору є попереднє внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків зокрема шляхом: долучення доказів, що підтверджують ринкову вартість спірної земельної ділянки (звіту експертно-грошової оцінки майна) на день звернення до суду, тобто 06 березня 2025 року; надання доказів внесення прокурором або Надвірнянською районною державною адміністрацією, в інтересах якої поданий даний позов, грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:002:2771 на депозитний рахунок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області: код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26289647, банк отримувача: ДКС України, місто Київ, рахунок отримувача: UA158201720355259002000002265.
 
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07 липня 2025 року:
позовну заяву, подану виконувачем обов`язків керівника Надвірнянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Надвірнянської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки залишено без розгляду; 
роз`яснено позивачу, що він має право на повторне звернення із позовною заявою до суду, якщо будуть усунуті умови, що були підставою для залишення її без розгляду.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
зі змісту поданої прокурором позовної заяви вбачається, що спір виник внаслідок неправомірної, на думку прокуратури, передачі ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:002:2600 площею 0,2500 га, що розташована на території Поляницького лісництва філії «Ворохтянське лісове господарство» Карпатського лісового офісу ДП «Ліси України», на підставі рішення Виконавчого комітету Поляницької сільської ради народних депутатів від 16 серпня 2001 року № 24, яке взагалі не приймалося. Зазначена земельна ділянка 25 квітня 2018 була поділена на дві земельні ділянки, одну з яких, а саме ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:2771 площею 0,125 га на підставі договору купівлі продажу від 30.11.2020 ОСОБА_2 була відчужена відповідачці ОСОБА_1 
представник відповідачки - адвокат Свищо С. М. 28 травня 2025 року подав клопотання про залишення заяви без розгляду, в якому просив вирішити питання про зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області грошові кошти у розмірі вартості спірної земельної ділянки, які в подальшому, у разі задоволення позову, мають бути виплачені в якості компенсації відповідачці як добросовісному набувачу та залишити без руху позовну заяву, а у випадку неусунення виявлених недоліків залишити позов прокурора без розгляду.
ухвалою суду від 28 травня 2025 року з вказаних підстав позовну заяву залишено без руху й надано п`ятиденний строк на усунення виявлених недоліків, зокрема шляхом: долучення доказів, що підтверджують ринкову вартість спірної земельної ділянки (звіту експертно-грошової оцінки майна) на день звернення до суду, тобто 06 березня 2025 року; надання доказів внесення прокурором або Надвірнянською районною державною адміністрацією, в інтересах якої поданий даний позов, грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:002:2771 на депозитний рахунок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області: код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26289647, банк отримувача: ДКС України, місто Київ, рахунок отримувача: UA158201720355259002000002265.
відповідно до довідки про доставку електронного листа вказана ухвала суду від 28 травня 2025 року доставлена 29 травня 2025 року об 11:07:55 до електронної скриньки Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області. Згідно з довідкою про доставку електронного листа ухвала суду від 28 травня 2025 року доставлена до електронної скриньки Надвірнянської РДА 29 травня 2025 року об 11:07:56;
02 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» виконувач обов`язків керівника Надвірнянської окружної прокуратури Гриновецький І. Б. подав на виконання ухвали суду від 28.05.2025 додаткові пояснення у справі, у яких, заперечуючи наявність недоліків позовної заяви, просить суд продовжити розгляд справи по суті, з огляду на те, що положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна не застосовується до спірних правовідносин, оскільки прокурор стверджує про недобросовісність відповідачки при набутті у власність спірної земельної ділянки. Вважає, що частина 5 статті. 390 ЦК України не поширюються на випадки подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача, тому у даній справі відсутні законодавчо передбачені умови для внесення прокурором вартості земельної ділянки на депозитний рахунок суду. Якщо суд на стадії ухвалення рішення дійде висновку, що відповідач у справі є добросовісним набувачем, то вказане є підставою для відмови у задоволенні позову, а не залишення позовної заяви без руху. Стаття 177 ЦПК України не має зворотної дії в часі з огляду на відсутність у законодавстві вказівки про її зворотну дію, а норми ЦПК України підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії звернення прокурора з позовом до суду. Відтак позовна заява відповідає вимогам статті 177 ЦПК України у редакції, чинній на момент подання вказаного позову та відсутні підстави для залишення без руху позову прокурора;
01 липня 2025 адвокат Свищо С. М. подав заяву про залишення без розгляду, яку обґрунтовує тим, що за змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Вважає, що відповідачка придбала спірну земельну ділянку 30 листопада 2020 року у ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, укладеним з додержанням усіх встановлених Законом вимог щодо його форми, змісту та порядку укладення, дійсність правовстановлюючих документів та реєстрація за продавцем права власності на земельну ділянку були перевірені нотаріусом під час посвідчення договору. Відомості про обтяження та обмеження у використанні даної земельної ділянки у вказаних реєстрах були відсутні;
Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, який набрав чинності 09 квітня 2025 року, було внесено зміни, зокрема, до статей 261, 388, 390 і 391 ЦК України. З системного аналізу норм вказаного Закону, які мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд виносить рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади;
компенсація вартості спірного майна матиме місце у випадку задоволення позову та витребування майна з володіння набувача, який є добросовісним, а позивач (Надвірнянська РДА) отримує право зворотної вимоги до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Відтак суд, відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», очікує від учасників справи вчинення обов`язкових дій, спрямованих виключно на забезпечення дотримання порядку розгляду справи та ефективного захисту порушених прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави за наслідками її розгляду. На переконання суду незастосування на цій стадії судового розгляду справи положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» може зумовити негативні правові, майнові та процедурні наслідки для відповідачки ОСОБА_1 , в тому числі втрату майна без компенсації;
незастосування нових положень законодавства під час розгляду справи, в якій не ухвалено рішення на момент набрання ними чинності, суперечитиме прямій вказівці законодавця про їхню зворотну дію, а також принципу верховенства права і справедливості у контексті захисту прав добросовісного набувача. Суд звертає увагу, що за змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), а її спростовування здійснюється вже під час розгляду справи відповідною заінтересованою стороною спору, що кореспондується з правовим висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 10 квітня 2024 року в справі № 688/4167/16-ц. Питання добросовісного набуття прав на спірний об`єкт набувачем має бути оцінено судом під час судового розгляду справи. Відтак, якщо суд дійде висновку про добросовісність набувача, він буде зобов`язаний застосувати чинний Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом. Таким чином, очевидним є наявність причинно-наслідкового зв`язку між необхідністю внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оціненого у встановленому законом порядку на дату подання позовної заяви та умов і порядку їх компенсації;
станом на день постановлення даної ухвали, ні Надвірнянською окружною прокуратурою, ні Надвірнянською районною державною адміністрацією, в інтересах якої поданий даний позов, не виконано вимоги ухвали суду від 28 травня 2025 року щодо долучення доказів, що підтверджують ринкову вартість спірної земельної ділянки (звіту експертно-грошової оцінки майна) на день звернення до суду, тобто 06 березня 2025 та надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оціненого згідно із законом на дату подання позову. Подані прокурором додаткові пояснення у справі суд розцінює, як фактичну незгоду з підставами залишення позовної заяви без руху. Норми діючого цивільного процесуального законодавства не наділяють суд повноваженнями щодо продовження розгляду справи у разі невиконання позивачем ухвали суду про залишення позову без руху. З урахуванням викладеного, а також предмету позову та підстави заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року:
апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Надвірнянської окружної прокуратури залишено без задоволення;
ухвалу Яремчанського міського суду від 07 липня 2025 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким статтю 390 ЦК України доповнено частиною наступного змісту: «суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві;
у статті 390 ЦК України, яка відповідно до Закону № 4292-ІХ, доповнена частиною п`ятою зазначено, що суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Тлумачення вказаної статті свідчить про імперативність її норм, зокрема, встановлює обов`язок органу місцевого самоврядування або прокурора вносити вартість нерухомого майна на депозитний рахунок суду, що є передумовою для подальшого розгляду справи з метою забезпечення можливості дотримання і виконання вимог закону на момент ухвалення рішення у справі, незалежно від результату розгляду справи;
стосовно доводу апеляційної скарги про невідповідність положень Закону № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року статті 58 Конституції України та статті 3 ЦПК України щодо його зворотності дії в часі слід зазначити наступне. В статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Частиною 4 статті 3 ЦПК України передбачено, що Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі;
вимога про необхідність додавання до позову документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, є однією з процесуальних вимог до позовної заяви органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, а не встановленням нового обов`язку для учасника судового процесу;
щодо посилання апелянта на те, що поза увагою суду залишилась та обставина, що звертаючись до суду із зазначеним позовом, прокурор вказав, що відповідачка при купівлі спірної земельної ділянки у силу зовнішніх явних і видимих ознак, характерних для земель лісового фонду знала, або проявивши розумну обачність, мала б знати про те, що земельна ділянка яку вона набуває у власність вибула з володіння держави з порушенням закону, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність набувача такої земельної ділянки. Як вбачається із змісту позовних вимог, прокурор в своїй позовній заяві посилався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду та її передача у приватну власність відбулася з порушенням вимог законодавства, оскільки рішення виконавчого комітету Поляницької сільської ради від 16 серпня 2001 року № 24 про надання ОСОБА_2 спірної земельної ділянки не приймалося, державний акт на право власності на цю земельну ділянку не видавався. Як вбачається з матеріалів даної справи відповідач ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку площею 0,1250 га, кадастровий номер 2611092001:22:002:2771 на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 2020 року. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 перевірка добросовісності набувача майна здійснюється саме при вирішенні питання про витребування/повернення майна. Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Отже добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (постанова ВП ВС від 20 листопада 2018 року  у справі № 907/50/16). Таким чином обставини добросовісності/недобросовісності набувача досліджуватимуться та встановлюватимуться судом безпосередньо під час розгляду справи по суті, на підставі наданих сторонами в ході судового розгляду доказів, а не виключно виходячи із наведених позивачем мотивів, які на його думку вказують на недобросовісність набувача. Отже, згідно вказаної презумпції відповідачка ОСОБА_1 вважається добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, тому суд приходить до висновку про поширення вимог Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» на цей спір. Ухвала суду постановлена з додержанням вимог норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
 
Аргументи учасників справи
 
10 жовтня 2025 року заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Яремчанського міського суду від 07 липня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року (повне судове рішення складено 19 вересня 2025 року), у якій просив: 
оскаржені судові рішення скасувати;
направити справу до Яремчанського міського суду для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
єдиною підставою для залишення без розгляду позову у цій справі стало недотримання прокурором при зверненні до суду положень статей 175, 177 ЦПК України в редакції, чинній на момент спірних правовідносин. Водночас судами першої та апеляційної інстанцій без урахування фактичних обставин справи допущено неправильне застосування норм процесуального права. Стаття 177 ЦПК лише встановлює вимоги до документів, що додаються до позовної заяви на стадії звернення до суду. Норми ЦПК підлягають застосуванню в редакції, чинній на час вчинення окремої процесуальної дії - звернення прокурора з позовом до суду (26 лютого 2025 року);
суди при ухваленні оскаржених рішень на підставі Закону України «Про внесення змін до ЦК України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», суди першої та апеляційної інстанцій фактично зробили висновок про статус відповідачки як добросовісної набувачки спірної земельної ділянки. За змістом наведених норм вбачається, що механізм компенсації вартості майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади, застосовується виключно у разі, якщо відповідачем за позовом прокурора є добросовісний набувач. Відхиляючи відповідні доводи апеляційної скарги, апеляційний суд у своїй постанові вказав, що на стадії перегляду процесуальної ухвали суду першої інстанції апеляційний суд не може давати оцінку добросовісності чи недобросовісності дій відповідача при набутті у власність спірної земельної ділянки, оскільки ця обставина має бути з`ясована при вирішенні спору по суті. При цьому поза увагою суду апеляційної інстанції залишився той факт, що безпосередньо у ході розгляду справи Яремчанським міським судом це питання не з`ясовувалось, а сама ухвала про залишення позову без розгляду винесена на стадії підготовчого розгляду;
незважаючи на те, що питання добросовісності відповідачки у ході судового розгляду не з`ясовувалось, вказана обставина не перешкодила суду першої інстанції зробити висновок, з яким погодився і апеляційний суд, саме про добросовісність відповідачки, що у свою чергу обумовило його вимоги щодо підтвердження вартості спірної земельної ділянки та внесення на депозит суду грошових коштів в сумі такої вартості. Не заперечуючи положення частини п`ятої статті 12, частини другої статті 328 ЦК України в частині презумпції добросовісності набувача та правомірності набуття права власності, на яку послались суди при винесенні оспорюваних рішень, звертаю увагу, що така правомірність є лише припущенням, яке може бути спростовано у ході судового розгляду, а вказана норма сама по собі не є підтвердженням факту правомірності набуття власності;
            предметом розгляду вказаної справи є правовідносини, щодо витребування на користь держави земельної ділянки, яка на даний час перебуває у власності ОСОБА_1 . У матеріалах позовної заяви прокурором зазначалось, що спірна земельна ділянка на час її протиправного набуття у власність була частиною лісового масиву, штучно відділеного дорогою, зайнята замкненими лісовими культурами, вкрита багаторічною рослинністю. Тобто ОСОБА_1 у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак, характерних для земель лісового фонду (входження до лісового масиву, наявність багаторічної хвойної рослинності), знала або, проявивши розумну обачність, мала знати про те, що набуває землю, зайняту лісом. Згідно умов договору купівлі-продажу відчужувана ОСОБА_2 на користь відповідачки земельна ділянка відносилась до категорії «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». У той же час наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт того, що остання вкрита лісом та відноситься до земель лісогосподарського призначення. Село Поляниця розташоване на території гірського масиву Карпат, більша площа якого зайнята природними лісами. Більше того, законодавство не передбачає можливості передання зайнятих лісами земель у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), як вказано в нібито виданому ОСОБА_2 акті на право приватної власності на землю серії ІФ № 089025 від 29 жовтня 2001 року;
            ОСОБА_1 в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для лісу природних ознак (наявності лісової (деревної) рослинності) спірної земельної ділянки при її набутті у власність не могла не розуміти, що остання знаходилась у масиві земель, які перебувають у користуванні філії «Ворохтянське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», знала або, проявивши розумну обачність, могла знати про те, що ліс і ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить її добросовісність під час набуття спірної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. При цьому йдеться на тільки про наявні зелені насадження, а й про притаманні лісовому господарству зовнішні ознаки - відповідні знаки, таблиці, загородження тощо.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
02 грудня 2025 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2025 року: 
у задоволенні клопотання року заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури про повідомлення дату, час та місце розгляду касаційної скарги сторін у справі відмовлено; 
справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України). 
 
В ухвалі Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду
 
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).
 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
 
09 квітня 2025 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року (далі - Закон України № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року), яким внесені зміни, зокрема до статей 388, 390, 391 ЦК України та статей 177, 185, 265 ЦПК України.
 
Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (частина п`ята статті 390 ЦК України, в редакції Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року).
 
У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України, у редакції Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року).
 
Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України, у редакції Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року).
 
У пункті 2 Розділу ІІ Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року зазначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
Касаційний суд вже вказував, що:
обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню;
у випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України не застосовуються;
питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України. Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду (див., постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 листопада 2025 року в справі № 523/14914/24 (провадження № 61-8429св25), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2025 року в справі № 354/419/25 (провадження № 61-11906св25)).
 
У справі, що переглядається:
при зверненні із позовом прокурор вказував про наявність підстав для витребуванні земельної ділянки;
суди не врахували, що справа не стосується питання про зворотну дію закону в часі. За змістом пункту 2 Розділу ІІ Закону України № 4292-IX від 12 березня 2025 року положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом;
поза увагою судів залишилось те, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду встановлений у нормах матеріального права, зокрема у частині п`ятій статті 390 ЦК України. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню;
в позовній заяві прокурор посилався на недобросовісність набувача спірної земельної ділянки. Зокрема, вказував, що спірна територія на час її набуття відповідачем була частиною лісового масиву, штучно відділеного дорогою, зайнята замкненими лісовими культурами, вкрита багаторічною рослинністю (ялицями, ялинами). Те, що село Поляниця розташоване на території гірського масиву Карпат, більша площа якого зайнята природними лісами, є загальновідомою обставиною. ОСОБА_1 у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак, характерних для земель лісового фонду (входження до лісового масиву, наявність багаторічної хвойної рослинності), знала або, проявивши розумну обачність, мала знати про те, що ця ділянка вибули з володіння держави з порушенням вимог закону. Придбання таких ділянок усупереч зазначеним обставинам ставить під обґрунтований сумнів добросовісність. Це підстави для висновку щодо обізнаності про незаконність виділення земельної ділянки та недобросовісність у спірних правовідносинах. Таким чином, набуваючи за договором купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,1250 га, ОСОБА_1 не діяла добросовісно і мала усвідомлювати можливість виникнення надалі ситуації, за якої до неї буде пред`явлено вимогу про витребування майна (том 1, а. с. 20 - 21);
оскільки прокурор обґрунтовує позов недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України до спірних відносин не застосовуються. Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.
 
За таких обставин суди зробили неправильний висновок про залишення позову без розгляду.
 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України). Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без дотримання норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури задовольнити. 
 
Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07 липня 2025 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції ухвала Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07 липня 2025 року та постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року втрачають законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                               В. І. Крат
 
Судді:                                                                                         Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков
 
П. І. Пархоменко