Справа №333/9300/25
Провадження №2/333/770/26
Заочне рішення
Іменем України
10 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Варнавської Л.О.
за участю секретаря судового засідання Бабак З.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності,-
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 червня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу він на законних підставах набув право власності на зазначену квартиру. Однак у зв`язку з тим, що право власності виникло до 1 січня 2013 року, відомості про нього не були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У 2025 році позивач звернувся до державного реєстратора з метою проведення державної реєстрації права власності, однак отримав відмову у зв`язку з неможливістю отримання архівних відомостей про реєстрацію права власності, оскільки відповідні інвентаризаційні справи перебувають на тимчасово окупованій території м. Мелітополя. За таких обставин позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності та зареєструвати його в установленому законом порядку, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Ухвалою суду від 13.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 12.12.2025 року закрито підготовче засідання з призначенням судового розгляду.
Позивач, був повідомлений судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явився. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову.
Представник відповідача, повідомлений судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду до зали суду у визначений час не прибув. Не скористався своїм правом на скерування відзиву, або направлення до суду пояснень.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.12.1997 року по цей час.
Відповідно до довідки від 04.08.2022 року за №3003-5001962270 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно до Договору Купівлі-Продажу квартири від 07.06.1997 року між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Седовою Н.В. 22.05.1997 року, реєстраційний номер №2046 та ОСОБА_1 , було укладено Договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив двокімнатну упорядковану квартиру в АДРЕСА_1 житловою площею 27,3 м2, загальною площею 44,8 м2.
На підставі розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 19.05.2016 року № 275 Про виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», керуючись розділом 7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», абзацами 4 та 6 ст.7 Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», враховуючи рішення обласної комісії з питань ліквідації символів тоталітаризму та повернення історичних назв у регіоні від 11.05.2016 № 5 було перейменовано об`єкти топоніміки міст та районів області згідно з додатком 1, зокрема у м. Мелітополь вулицю Дзержинського на вулицю Інтеркультурна.
Відповідно до технічного паспорту на квартиру в житловому будинку за АДРЕСА_3 , зареєстрованого за номером 368 власником даної квартири є ОСОБА_1 
01 липня 2025 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з відповідною заявою (реєстраційний номер 67714117) з метою проведення державної реєстрації власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.
У зв`язку з формуванням запиту до відповідного БТІ, 07.07.2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно було прийнято рішення №79778537 про зупинення розгляду заяви №67714117.
08 липня 2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно було прийнято рішення за №79811475 про відмову в проведенні реєстраційних дій, з огляду на те, що державному реєстратору не вдалось отримати відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване до 01.01.2013 року.
Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.
Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст.10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Частинами 3, 4 ст.334ЦКУкраїни передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин.
В свою чергу, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов:
1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації.
Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат.
Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Оцінивши подані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач на законних підставах набув право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 1997 року, укладеного та посвідченого відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Вказане право власності фактично реалізовувалося позивачем, що підтверджується технічною документацією, реєстрацією місця проживання та іншими письмовими доказами.
Неможливість проведення державної реєстрації права власності в сучасному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зумовлена об`єктивними обставинами, а саме відсутністю доступу до архівних матеріалів БТІ, які перебувають на тимчасово окупованій території України, що не залежить від волі позивача та не може бути підставою для обмеження або заперечення його права власності.
З урахуванням положень Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також міжнародних актів у сфері захисту права власності, суд вважає, що право позивача на мирне володіння майном підлягає судовому захисту шляхом визнання за ним права власності на спірну квартиру.
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшої державної реєстрації цього права в установленому законом порядку.
Керуючись ст.ст.12,76-81,89,263,265,280 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності – задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення складено 10.02.2026 року.

Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя    Л.О. Варнавська