РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/17685/25	
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	
В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач) у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії від 05.09.2025 № 045750034032 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 пенсії за віком. 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку № 1 ОСОБА_1 період навчання в середньому професійно-технічному училищі № 80 м. Родинське Донецької області з 01.09.1982 року по 02.07.1983, період військової служби з 29.06.1984 по 28.05.1986, а також періоди роботи з 07.07.1987 по 31.07.1987; з 19.06.1989 по 08.08.1989; з 07.08.1990 по 16.04.1995. 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області додатково зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 по одному року за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, періоди з 01.09.1982 року по 02.07.1983; з 29.06.1984 по 28.05.1986; з 07.07.1987 по 31.07.1987; з 19.06.1989 по 08.08.1989; з 07.08.1990 по 16.04.1995. 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 28.08.2025 з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позову зазначено, що ним було подано заяву до органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України у зоні відчуження та має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах . Однак, рішенням від 05.09.2025 № 045750034032 Головного управління ПФУ в Рівненській області йому відмовлено у призначенні такої пенсії.
Позивач вказує, що відповідачем протиправно не було враховано до пільгового стажу за Списком №1 період навчання в середньому професійно-технічному училищі № 80 м. Родинське Донецької області з 01.09.1982 року по 02.07.1983, період військової служби з 29.06.1984 по 28.05.1986, а також періоди роботи з 07.07.1987 по 31.07.1987, з 19.06.1989 по 08.08.1989, з 07.08.1990 по 16.04.1995. Тому, просить скасувати спірне рішення та зобов`язати призначити пенсію на пільгових умовах. 
Ухвалою суду від 30.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого на позовні вимоги заперечив повністю. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, оскільки на момент звернення досягнув пенсійного віку — 60 річного віку. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було розглянуто заяву Позивача і долучені до заяви документи, та було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії, що підтверджується рішенням від 05.09.2025 № 045750034032 у зв?язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Додатково зазначає, що позивач звертався до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а заяви призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 не подавав. Відтак, вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення. У задоволенні позову, просив суд відмовити повністю.
Позивач подав до суду відпоідь на відзив. Відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні відзиву на позовну заяву у справі № 460/17685/25, а позовну заяву позивача задоволити у повному обсязі.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , згідно записів трудової книжки: 
з 07.07.1987 - прийнятий до Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля шахтоуправління “Новогродівське” підземним учнем гірника з ремонту гірничих виробок на період виробничої практики (наказ від 13.07.1987 № 112-к); 
з 31.07.1987 - звільнений у зв`язку з закінченням виробничої практики (наказ від 31.07.1987 № 124-к); 
з 19.06.1989 - прийнятий на шахту “Червонолиманська” в/о “Червоноармійськвугілля” електрослюсарем підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті на період виробничої практики та направлений на видобувну ділянку (наказ № 391-к від 19.06.1989); 
з 08.08.1989 - звільнений у зв`язку зі спливом терміну виробничої практики по п.2 ст. 36 КЗ пП УРСР (наказ № 498-к від 08.08.1989); 
з 07.08.1990 - прийнятий на шахту ім. ХХІ з`їзду КПРС в/о “Добропільвугілля” гірничим майстром з повним робочим днем в шахті (наказ № 114-к від 07.08.1990); 
з 24.09.1992 – шахта ім. ХХІ з`їзду КПРС перейменована в шахту “Білецька” в/о “Добропільвугілля” (наказ № 84-к від 24.09.1992); 
з 16.04.1995 - звільнений по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 56-к від 17.04.1995). 
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 позивач з 29.06.1984 по 28.05.1986 проходив військову службу .
ОСОБА_1 , 28.08.2025 звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заяву передано на розгляду ГУ ПФУ в Рівненській області. 
Рішенням від 05.09.2025 №045750034032 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” через відсутність необхідного страхового стажу.
В рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” станом на дату досягнення 60 років становить — 32 роки.
Відповідно до наданих документів страховий стаж особи становить 23 роки 1 місяць 18 днів.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Враховуючи вищевикладене відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” через відсутність необхідного страхового стажу 32 роки.
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду..
Частиною 2 ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин ).
Відповідно до статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Статтею 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема, в Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як слідує із записів трудової книжки ОСОБА_1 , остання містить наступні записи, які стосуються його трудової діяльності, а саме: 
з 07.07.1987 - прийнятий до Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля шахтоуправління “Новогродівське” підземним учнем гірника з ремонту гірничих виробок на період виробничої практики (наказ від 13.07.1987 № 112-к); 
з 31.07.1987 - звільнений у зв`язку з закінченням виробничої практики (наказ від 31.07.1987 № 124-к); 
з 19.06.1989 - прийнятий на шахту “Червонолиманська” в/о “Червоноармійськвугілля” електрослюсарем підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті на період виробничої практики та направлений на видобувну ділянку (наказ № 391-к від 19.06.1989); 
з 08.08.1989 - звільнений у зв`язку зі спливом терміну виробничої практики по п.2 ст. 36 КЗ пП УРСР (наказ № 498-к від 08.08.1989); 
з 07.08.1990 - прийнятий на шахту ім. ХХІ з`їзду КПРС в/о “Добропільвугілля” гірничим майстром з повним робочим днем в шахті (наказ № 114-к від 07.08.1990); 
з 24.09.1992 – шахта ім. ХХІ з`їзду КПРС перейменована в шахту “Білецька” в/о “Добропільвугілля” (наказ № 84-к від 24.09.1992); 
з 16.04.1995 - звільнений по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 56-к від 17.04.1995). 
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 позивач з 29.06.1984 по 28.05.1986 проходив військову службу
Разом з тим, судом встановлено, за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Однак, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” через відсутність необхідного страхового стажу.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Судом встановлено, що станом на день звернення позивача з заявою про призначення пенсії за віком, позивач досяг віку 60 років.
Рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії ґрунтувалось на відсутності необхідного страхового стажу – 32 років 
З врахуванням вищезазначених висновків, суд прийшов до висновку, що страховий стаж позивача, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії становить 23 роки 01 місяць 18 днів, відтак позивач не набув право на призначення пенсії, відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, а рішення відповідача від 05.09.2025 № 045750034032 є правомірним.
Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне.
Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: “Права і свободи людини і громадянина захищаються судом” (ст. 55 Конституції України).
Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.
Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення в майбутньому.
Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття рішення вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).
Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку № 1. Жодних документів які б свідчили, що позивач займав посаду, яка передбачена по Списку №1, будь яких довідок про пільговий характер роботи із займанням повного робочого дня, долучених атестацій за спірний період до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 долучено не було, що вказує на відсутність у відповідача обов`язку призначити пенсію за віком на пільгових умовах.
Суд зазначає, що для визначення права на пенсію на пільгових умовах по Списку №1 позивачу необхідно звернутися із відповідною заявою, долучивши необхідні документи та документами про підтвердження пільгового характеру роботи, які визначенні Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846.
Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних, а не можливість їх порушення в майбутньому, відповідно, відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні призначення такої пенсії будуть порушені.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У сукупності викладених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 29 січня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, код ЄДРПОУ 21084076)

Суддя       В.В. Щербаков