ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
06 лютого 2026 року 	Справа № 640/18094/21 ЗП/280/904/25  м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕМ ДЖІ ЛОДЖИСТІКС" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування рішень
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕМ ДЖІ ЛОДЖИСТІКС" (далі - позивач) з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – відповідач), в якому просить суд:
визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 19.04.2021 № 242578 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000,00 грн;
визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 19.03.2021 на суму 477,98 євро.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2021 року у справі №640/18094/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ті Ем джі Лоджистікс" про забезпечення позову – повернуто без розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2021 року у справі №640/18094/21 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року у справі №640/18094/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ті Ем джі Лоджистікс" про забезпечення адміністративного позову задоволено частково. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП № 66131937 на підставі виконавчого документа - постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 19.04.2021 №242578 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000,00 грн, до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 640/18094/21.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст.ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. 
04 квітня 2025 року матеріали адміністративної справи № 640/18094/21 надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025 зазначену справу передано на розгляд головуючому судді Черновій Ж.М.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 640/18094/21 (ЗП/280/904/25) та продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.04.2021 позивачем отримано постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №242578 від 19.04.2021 про стягнення з позивача штрафу в розмірі 34000грн, на підставі акту №271292 від 19.03.2021. Позивач вважає вказану постанову, винесену за результатами перевірки протиправною. Позивач вважє, що в діях відповідача при здійсненні габаритно-вагового контролю автомобіля позивача та оформленні його результатів були неправомірними, акт №046820 про перевищення ТЗ нормативно вагових параметрів від 19.03.2021 було складено безпідставно, а розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправними. Вказує, що наявний чек зважування не містить інформації щодо розташування пункту зважуванння, не містить підпису оператора зважування, зокрема, в чеку вказано нормативно допустиму вагу, яка становить – 11,22, 11,22, 24,48, 46,92 та не зрозуміло звідки взята ця нормативна вага, до того ж нормативно-допустима вага ТЗ вказана 46,92 замість 44, у зв`язку з чим можно дійти висновку про значні похибки у зважуванні. Крім того вказує, що загальна вага становить менше допустимої ваги (41,79 замість 44), виникають протиріччя, яким чином менше 3 тон могли при зважуванні на одиночну вісь становить більше 2т перевантаження. Відповідно до довідки №0068053 тип ТЗ – п.12 (із здвоєними та строєними осями), проте відповідач встановлює нормативно допустимі вимоги не для такої категорії, а для одиночних осей та зазначає в акті, що нормативно допустима норма для строєної осі – 6т, а не 24 т, та не зважає, що вказуючи навантаження 11т та 11т на одиночні осі, навантаження фактично становить 5,9т та 13,36т, при цьому загальна маса ТЗ склала 41,79т. Відповідачем надано копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П-40 М 05904920 від 20.05.2020, проте яким чином можливо співставити дане свідоцтво з контрольними вагами пересувного пункту «Дачне», тобто дане свідоцтво можливо долучати до будь-яких вагів, враховуючи що в чеку зважування не має індентифікації вагів. Також, у свідоцтві про повірку вказано, що загальні технічні умови та методи випробування за класом 2 D MAX 30000кг, тобто максимальна підйомність вагів (найбільша границя зважування ваг) становить 30000кг, а не більше 44000кг, що вказує на недопустиміть результатів зважування понад 30т. Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0068053 від 19.03.2021 не містить підпису оператора вагового комплексу та не відомо посадовими особами якого територіального органу вона складена. В акті про перевищення ТЗ нормативних вагових параметрів зазначено, що суб`єктом перевірки є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а не ТОВ «ТІ ЕМ ДЖІ ЛОДЖИСТІКС», хоча водієм була надана СMR. Розрахунок плати за проїзд також не містить ні підпису уповноваженої особи, ні номеру акту, ні на кого він складений, особа платника не зазначена, чек зважування також не містить підпису оператора вагового комплексу. За таких обставин, позивач вважає, що вищезазначені документи не можуть вважатися допустимими доказами реальної ваги ТЗ позивача. Просить задовольнити позовні вимоги.
На час прийняття рішення у даній справі відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних доказів або пояснень суду не надав.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.
19 березня 2021 року о 02:36 год. в пункті габаритно-вагового контролю «Дачне» на а/д М-05 Київ-Одеса 452 км + 811 посадовими особами Укртрансбезпеки було проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки Scania модель 1144 реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки Metaco модель SD 334 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , авто належить ОСОБА_1 , використовується перевізником.
За результатами проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу складено Довідку №0068053 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.03.2021, в якій зафіксовано:
навантаження на осі, тон:
1) 5,9;
2) 13,36;
3) 7,41;
4) 7,5;
5) 7,62.
Повна маса транспортного засобу 41,79 т.
Результати зважування зафіксовані у чеку від 19.03.2021.
Відповідно до відомостей у чеку від 19.03.2021, режим – динаміка; реєстраційний номер тягача НОМЕР_1 ; обчислена формула 1+1+3; кількість осей 5; швидкість 2,88 км/год; 
вісь 1: вага,т – 5,9; сума,т – 5,9; норма,т – 11,22;
вісь 2: вага,т – 13,36; сума,т – 13,36; норма,т – 11,22;
вісь 3: вага,т – 7,41; сума,т – 22,53; норма,т – 24,48;
вісь 3: вага,т – 7,5; сума,т – 22,53; норма,т – 24,48;
вісь 4: вага,т – 7,5; сума,т – 22,53; норма,т – 24,48;
вісь 5: вага,т – 7,62; сума,т – 22,53; норма,т – 24,48;
загальна вага: сума,т – 41,79; норма,т – 46,92.
За результатами контролю складено Акт №046820 від 19.03.2021 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, у якому вказано нормативно допустиму вагу 44 т, фактична 41,79т; відстаін міє осями, м 3,8; 5,8; 1,3; 1,3. Осьові навантаження, т: нормативно допустиме – 11,00; 11,00; 2; 4,0. Фактичне – 5,9; 13,36; 7,4; 7,5; 7,62.
За результатами вказаних заходів габаритно-вагового контролю посадовими особами Укртрансбезпеки складено Акт №271292 від 19.03.2021 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за змістом якого під час перевірки виявлено порушення передбачене ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" абз.16 ч.1 перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а саме перенавантаження на одиночну вісь склало 21,46%, 2,36т при нормативно допустимій 11,00 т.
Відповідачем проведено розрахунок б/н від 19.03.2021 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд в розмірі 477,98євро.
За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз.16 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанову №242578 від 19.04.2021, якою застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕМ ДЖІ ЛОДЖИСТІКС" адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00грн.
Позивач, не погодившись з постановою Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 19.04.2021 № 242578 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000,00 грн, розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 19.03.2021 на суму 477,98 євро, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі – Закон №2344, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з ч. 12 ст. 6 Закону №2344, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Відповідно до ст. 48 Закону №2344, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Щодо процедури здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, її визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Згідно з пунктом 3 Порядку №1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Пунктом 4 Порядку №1567 передбачено, державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Відповідно до п. 14 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України Про автомобільний транспорт документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України Про автомобільний транспорт.
Пунктом 16 Порядку №1567 передбачено, зокрема, що під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила №30) транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Згідно з пунктом 4 Правил №30, рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 (далі Порядок №879).
Відповідно до пп. 2-4, 9 п. 1 Порядку №879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.
У відповідності з п. 6 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Суд зауважує, що Порядком №879 встановлені вимоги до контрольно-вимірювального обладнання та пунктів габаритно-вагового контролю.
Зокрема, місце розташування стаціонарного пункту та схема організації дорожнього руху під час під`їзду до пункту та виїзду з нього визначаються Укртрансбезпекою та її територіальними органами і погоджуються з власниками автомобільних доріг та уповноваженими підрозділами Національної поліції (пункт 7).
Місце та режим роботи пересувного пункту встановлюється Укртрансбезпекою за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції. Забороняється експлуатація пересувних пунктів у темну пору доби, крім випадків, коли такий пункт розташовано на освітлених ділянках автомобільних доріг, у морських, річкових портах, вантажних терміналах, місцях формування вантажопотоків (пункт 11).
Вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (пункт 12).
Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (пункт 13).
Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури (пункт 14).
Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 № 255 затверджені Вимоги до облаштування та технічного оснащення зон габаритно-вагового контролю (надалі Наказ №255, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Цей наказ встановлює вимоги до пересувного пункту габаритно-вагового контролю (розд. ІІ) та вимоги до стаціонарних пунктів габаритно-вагового контролю (розд. ІІІ).
Згідно з п.п. 8-9 розд. ІІ Наказу №255, вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології.
Вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.
Відповідно до п.2 розд. ІІІ Наказу №255, стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю повинен мати: 9) стаціонарні ваги для точного зважування транспортних засобів у русі; 12) електронно-обчислювальну техніку з відповідним програмним забезпеченням для збору, аналізу, накопичення, зберігання та передачі інформації;
Згідно з п.3 розд. ІІІ Наказу №255, вагове обладнання стаціонарного пункту повинно забезпечувати поосьове зважування в русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.
При цьому, вимірювальне і вагове обладнання як пересувного, так і стаціонарного пункту повинно мати свідоцтво про повірку ваг та свідоцтво про державну метрологічну атестацію ваг.
Правові засади відповідальності перевізників визначені Законом України «Про автомобільний транспорт». 
Відповідно до абзацу 16 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Під час розгляду справи встановлено, що підставою для прийняття спірної постанови №242578 від 19.04.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу став акт перевірки №271292 від 19.03.2021 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, складений на підставі довідки №0068053 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акта №046820 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових парамерів та чека зважування від 19.03.2021.
Суд, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, зазначає, що у вихідних даних зважування та застосованих відповідачем нормативах вбачається суперечність, а саме зі змісту наявного в матеріалах справи чека зважування вбачається, що зважування проводилося в режимі динаміка, в чеку зазначено норма по осях 11,22; 11,22; 24,48, загальна норма — 46,92 т. 
Водночас, в акті №046820 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів зазначено нормативно допустиму загальну масу 44,00т, а також вказані інші нормативні значення осьових параметрів.
На думку суду, такі розбіжності унеможливлюють однозначну перевірку правильності застосованої норми саме за правилами пункту 22.5 Правил дорожнього руху та Порядку №879.
Також судом враховано, що при загальній масі транспортного засобу позивача - 41,79 т (менше за 44 т, що зазначена в акті) висновок про перевищення понад 20% по одиночній осі має бути підтверджений коректним визначенням типу осей/осьової групи та застосуванням відповідного нормативу. 
В той час, наявні в матеріалах справи розрахунки та нормативи в різних документах не узгоджуються між собою.
Крім того, суд погоджується з доводами позивача про те, що надане відповідачем свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П 40 М 059049 20 чинне до 20.05.2021, не дозволяє співвіднести його з конкретним ваговим комплексом, яким проводилося зважування, оскільки з чека зважування та з інших матеріалів не вбачається ідентифікаційних даних ваг (серійного номеру, моделі, інвентарного номеру тощо).
Стосовно тверджень позивача про те, що відсутні підписи та реквізити в довідці, розрахунку плати, чеку зважування та інші недоліки, суд зазначає, що самі по собі окремі недоліки не завжди автоматично свідчать про їх протиправність.
За таких обставин суд вважає, що відповідач не довів належними і допустимими доказами використання під час контролю засобу вимірювальної техніки, який пройшов повірку та застосовувався у межах технічних характеристик, що прямо впливає на достовірність результатів зважування як підстави для відповідальності. 
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач правом подати відзив не скористався, доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення суду не надані. 
Таким чином суд прийшов до висновку, що постанова №242578 від 19.04.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000,00грн підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 19.03.2021 на суму 477,98 євро, суд зазначає, що розрахунок за наслідками оформлення результатів габаритно-вагового контролю під час перевірки у відношенні до позивача та визначення йому суми сплати за проїзд в розмірі 477,98 євро ніяким чином не впливає на права та обов`язки сторін у справі, оскільки такий розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 19 КАС України, а тому він не може бути предметом спору. 
Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №803/3/18.
При цьому Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи 30.01.2019 судове рішення в справі № 803/3/18, у якій предметом зустрічного позову були аналогічні позовні вимоги, зазначила, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. З огляду на це, такі вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.
Суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до виновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕМ ДЖІ ЛОДЖИСТІКС" (67500, Одеська область, Лиманський район, смт Доброслав, проспект 40 річчя Визволення, буд.2-Б, код ЄДРПОУ 38368317) до Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м.Київ, вул.Антоновича, буд.51, код ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправними та скасування рішень – задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 19.04.2021 № 242578 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІ ЕМ ДЖІ ЛОДЖИСТІКС" за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.М. Чернова