1-кп/130/89/2026 
130/1919/25

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12.01.2026 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі судді ОСОБА_1 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12025020130000247 від 8 червня 2025 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, військовозобов`язаного, працюючого електромонтером у локомотивному депо ст. Жмеринка, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 червня 2023 року за частиною першою статті 125, частиною другою статті 125, частиною першою статті 71 Кримінального кодексу України до 240 год громадських робіт; вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 5 квітня 2024 року за частиною другою статті 389, частиною першою статті 71 Кримінального кодексу України до 3 місяців 30 днів арешту; вироком Вінницького апеляційного суду від 26 вересня 2024 року за частиною другою статті 389, частиною першою статті 71, пунктом 4 частини першої статті 72 Кримінального кодексу України до обмеження волі на строк один рік тридцять днів, яким скасовано вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 5 квітня 2024 року; вироком Вінницького апеляційного суду від 1 квітня 2025 року за частиною другою статті 289, частиною четвертою статті 70 Кримінального кодексу України до обмеження волі на строк 4 роки 30 днів, яким скасовано вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 4 листопада 2024 року – у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України, 

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и в : 

Формулювання обвинувачення та юридична кваліфікація встановлених обставин 
Обвинувачений ОСОБА_3 , маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно вчинив тотожний злочин.
Так, 8 червня 2025 року, біля 17-30 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домоволодіння ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, таємно, без дозволу власника, через незачинені двері проник у салон автомобіля ВАЗ-21112, держномер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , де шляхом провертання ключа запалення, який знаходився у салоні, привів у дію двигун автівки, виїхав з подвір`я вказаного домоволодіння та поїхав в напрямку вулиці Київської, де поблизу домоволодіння № 34/2 не справився з керуванням та допустив дорожньо-транспортну пригоду, перекинувшись на дах. Після чого покинув місце ДТП. 
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно. 

Досліджені судом докази
У вчиненому злочині обвинувачений ОСОБА_9 винним себе повністю не визнає, погоджується надати показання. У судовому засіданні надає показання, що 8 червня 2025 року десь о 14 год він разом з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 прийшли до потерпілого ОСОБА_8 , принесли літру горілки, вживали спирті напої, однак він не вживав, так як він на наступний день планував їхати у місця обмеження волі для відбування покарання за вироком. Пізніше поясняв, що не пив у зв`язку із станом здоров`я. Був ще ОСОБА_12 . Коли гості все випили, то потерпілий приблизно о 15-30 год з цим ОСОБА_13 на своєму автомобілі поїхали в магазин, привезли літру горілки і кілограм морозива. Коли вони всі сиділи на подвір`ї, то потерпілий неодноразово казав, щоб вони брали ключі і їхали у магазин, якщо не вистачить чогось. Потерпілий раніше давав йому свій автомобіль з`їздити на заправку. Потім потерпілий пішов у будинок і говорив з кимось по телефону, до нього мала прийти якась жінка. Під час цієї розмови він дав обвинуваченому свою банківську картку та ключі від машини і сказав, щоб він їхав у магазин, купив горілки, цигарок, ще чогось на свій розсуд. Обвинувачений разом з іншими поїхав на автомобілі потерпілого у магазин на «Розвилці», але там не пройшла картка, і вони поїхали у магазин на вул. Училищну. Під час руху щось трапилось з гальмами автівки, і вона перевернулась. Після ДТП вони всі пішли до ОСОБА_3 додому і випили там по п`ять чарок горілки. Таким чином, автомобіль він взяв з дозволу власника, а спиртне вживав після ДТП. Готовий повністю відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду, але умислу на угон автомобіля у нього не було. 
Однак вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України, повністю доведена оціненими судом у нарадчій кімнаті у відповідності з частиною першою статті 89 Кримінального процесуального кодексу України і визнаними належними і допустимими такими доказами : показаннями потерпілого, свідків, матеріалами кримінального провадження.
Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні надає показання, що 8 червня 2025 року до нього у гості прийшли ОСОБА_3 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 .. Вони всі вживали спиртне, і ОСОБА_3 також. Автомобіль потерпілого стояв на подвір`ї, ключі були у салоні на передньому пасажирському сидінні. Свій автомобіль він один раз давав ОСОБА_14 .. Обвинуваченому він ніколи автомобіль не давав, і керувати ним не дозволяв. Коли вони всі сиділи і вживали спиртне, то розмови за автомобіль не було. Через якійсь час йому стало зле, і він пішов у будинок, приліг. Проспав приблизно хвилин сорок. А коли вийшов, то виявив відсутність свого автомобіля. Про що повідомив працівників поліції. Потім уже взнав, що автомобіль взяв обвинувачений, якому він не дозволяв його брати, і вчинив на ньому ДТП, при цьому автомобіль отримав механічні пошкодження. Через деякий час йому зателефонувала сестра ОСОБА_3 і пообіцяла відшкодувати шкоду, але це була лише розмова. Матеріальна шкода йому так і не відшкодована. Підтримує свій позов. Щодо міри покарання, погоджується з думкою прокурора, який просить обрати ОСОБА_3 міру покарання у виді семи років позбавлення волі.
Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні 16 жовтня 2025 року надає показання, що працює продавцем у продуктовому магазині «Розвилка». Не пам`ятає, чи обвинувачений сам заходив у магазин 8 червня 2025 року, чи з кимось. Що точно купували, також не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні 30 жовтня 2025 року надає показання, що 8 червня 2025 року приблизно о 14 год він разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_3 прийшли до потерпілого, сиділи вживали спиртні напої. Під час вживання спиртного потерпілий казав всім, що якщо треба його автомобіль, то можна брати. Був ще ОСОБА_17 чи ОСОБА_18 . Через деякий час потерпілий зі ОСОБА_13 поїхали в магазин, привезли ще горілки. Вживали далі. Потім ОСОБА_13 пішов, потерпілому стало погано і він пішов у будинок. Вони втрьох зібрались ще йти за спиртним, стояли за подвір`ям, а ОСОБА_3 пішов до потерпілого. Потім він виїхав на автомобілі потерпілого, сказав, що все нормально. І вони поїхали в магазин на Розвилку. Чи керував ОСОБА_3 раніше автомобілем потерпілого – не знає. В магазин зайшли втрьох, отоварити картку не змогли, картка була у ОСОБА_3 .. Тому поїхали у магазин на вул. Училищну, по дорозі перевернулись. Вилізли з автомобіля та пішли додому. 
Свідок ОСОБА_15 у судових засіданнях 30 жовтня та 25 грудня 2025 року надає показання, що 8 червня 2025 року ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_14 і запросив у гості. Вона з ОСОБА_14 в цей час була у ОСОБА_3 .. ОСОБА_8 вона знає, раніше не раз випивали разом. Вона, ОСОБА_14 і ОСОБА_3 прийшли до ОСОБА_8 , по дорозі взяли випивку, закуску. Сиділи на подвір`ї, вживали спиртні напої. Потерпілий казав, не звертаючись до когось конкретно, щоби брали ключі від автомобіля, якщо треба. ОСОБА_3 не пив, бо йому завтра треба було їхати в місця відбування покарання. Був ще ОСОБА_13 , з яким потерпілий їздив в магазин, коли закінчилось спиртне. Потерпілий неодноразово виходив з-за столу, повертався. Коли допили спиртне, вирішили купити ще. ОСОБА_3 пішов до потерпілого в будинок. Коли вийшов, сказав, що ОСОБА_19 дозволив їхати за пляшкою і ще посидіти. Вони втрьох на автомобілі потерпілого поїхали на Розвилку, потім у інший магазин. По дорозі перевернулись. Про те, що потерпілий дав ключі ОСОБА_3 , взнала від останнього. Після ДТП вона з ОСОБА_3 пішли до неї додому. 
Крім показань потерпілого і свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченому частиною другою статті 298 Кримінального кодексу України, повністю доведена:
- витягом з ЄРДР від 8 червня 2025 року, згідно з яким ОСОБА_8 о 18-04 год звернувся із заявою про незаконне заволодіння невідомою особою його транспортним засобом ВАЗ-2111 темного кольору, днз НОМЕР_2 (т.1 а.с.119);
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення, у якому потерпілий констатує факт викрадення у нього автомобіля (т.1 а.с.120);
- протоколом огляду місця події з фототаблицею від 8 червня 2025 року, під час якого потерпілий вказав на місце, де знаходився його автомобіль (т.1 а.с.121-125);
- протоколом огляду автомобіля ВАЗ-2111, днз НОМЕР_2 , який знаходився на вул. Київській в м. Жмеринка біля заправки «ОККО», з фототаблицею, у ході якого були зафіксовані технічні пошкодження автомобіля та вилучені змиви з ручок автомобіля, гумовий тапочок, чохол з керма та сидіння (т.1 а.с.126-137);
- постановою від 8 червня 2025 року про визнання цих речей, а також автомобіля, речовими доказами (т.1 а.с.138-139);
- ухвалою слідчого судді від 13 червня 2025 року про накладення арешту на речові докази (т.1 а.с.140-141);
- протоколом № 169 від 8 червня 2025 року, яким зафіксований стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 о 20-30 год 1,92 % (т.1 а.с.142);
- протоколом затримання ОСОБА_3 8 червня 2025 року о 22 год 24 хв за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України, зауважень від ОСОБА_3 не надходило, про затримання було повідомлено співмешканку ОСОБА_15 (т.1 а.с.157-158);
- заявою ОСОБА_3 від 9 червня 2025 року про відмову від участі захисника при проведенні слідчого експерименту (т.1 а.с.159);
- протоколом проведення слідчого експерименту з відеодиском з участю ОСОБА_3 від 9 червня 2025 року, у ході якого він розповів, що коли потерпілий пішов у будинок відпочивати, вони разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_14 вирішили піти ще за горілкою. Але вийшовши за територію домогосподарства потерпілого, він повернувся і без дозволу власника взяв його автомобіль, виїхав за ворота, у нього сіли ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , і вони поїхали. На вул. Київській сталася ДТП (т.1 а.с.160-164);
- протоколом проведення слідчого експерименту з відеодиском з участю потерпілого ОСОБА_8 від 9 червня 2025 року, який надавав такі ж показання, як у судовому засіданні (т.1 а.с.165-167);
- протоколом проведення слідчого експерименту з відеодиском з участю свідка ОСОБА_14 від 9 червня 2025 року, у ході якого він розповів, що в ході розпивання спиртних напоїв ніхто із присутніх не запитував дозволу у потерпілого на користування його автомобілем, і він такого дозволу нікому не давав. Коли ОСОБА_8 пішов у будинок відпочивати, ОСОБА_3 , він та ОСОБА_15 вирішили піти у магазин за спиртним, вийшли за територію домогосподарства потерпілого. Однак ОСОБА_3 повернувся і через п`ять хвилин виїхав на автомобілі ОСОБА_8 .. Вони з ОСОБА_15 сіли у салон і поїхали. В районі заправки «Окко» ОСОБА_3 , керуючи цією автівкою, вчинив ДТП (т.1 а.с.168-172);
- протоколом проведення слідчого експерименту з відеодиском з участю свідка ОСОБА_15 від 9 червня 2025 року, у ході якого вона розповідала, що в ході розпивання спиртних напоїв ніхто із присутніх не запитував дозволу у потерпілого на користування його автомобілем, і він такого дозволу нікому не давав. В подальшому ОСОБА_8 пішов у будинок спати, а вона, ОСОБА_3 та ОСОБА_14 зібрались йти у магазин за спиртним. ОСОБА_3 сказав його почекати, повернувся на подвір`я потерпілого і виїхав на його автомобілі, куди вона і ОСОБА_14 сіли і поїхали. На вул. Київській сталася ДТП (т.1 а.с.173-177);
- ухвалою слідчого судді від 10 червня 2025 року про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою (а.с.179);
- протоколом від 17 червня 2025 року огляду відеодисків, на яких зафіксований рух автомобіля ВАЗ-21112, держномер НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала особа, схожа на ОСОБА_3 , а також перевертання даного автомобіля (т.1 а.с.180-181);
- постановою від 17 червня 2025 року про визнання цих відеодисків речовими доказами (т.1 а.с.182);
- висновком дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/102-25/13569-Д від 18 червня 2025 року, яка не змогла ідентифікувати сліди пальців рук, залишених у автомобілі ОСОБА_8 (т.1 а.с.183-200);
- ухвалою слідчого судді від 20 червня 2025 року про накладення арешту на відеодиски з фіксацією ДТП (т.1 а.с.201-202);
- копіями вироків Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 4 листопада 2024 року та Вінницького апеляційного суду від 1 квітня 2025 року, якими ОСОБА_3 засуджено за частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України до 4 років 30 днів обмеження волі (т.1 а.с.203-208);
- висновком транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-25/13574-АВ від 24 червня 2025 року, яка встановила вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля ВАЗ-21112, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 8 червня 2025 року в сумі 143 877,44 грн, а також розмір матеріального збитку, завдану власнику цього автомобіля, у сумі 67 234 грн (т.1 а.с.211-241);
- висновком судової біологічної експертизи № СЕ-19/102-25/13570-БД від 27 червня 2025 року, якою встановлено збіг зразку запаху ОСОБА_3 із зразками запахів, вилучених з автомобіля ВАЗ-21112 (т.1 а.с.242-243, т.2 а.с.1-26).

Оцінка доказів
Суд не приймає до уваги невизнання обвинуваченим вини у незаконному заволодінні транспортним засобом потерпілого з мотивів дозволу останнього на користування автівкою, і вважає таку позицію намаганням уникнути кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, з огляду на таке.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань та приведений до присяги, категорично неодноразово заявляє про відсутність його дозволу обвинуваченому на користування його автомобілем. Його показання послідовні, логічні, ясні і зрозумілі. Потерпілий давав такі ж показання на досудовому слідстві, що видно із дослідженого у судовому засіданні відеодиска з записом слідчого експерименту з потерпілим. Суду також не надано відомостей та не установлено у судовому засіданні підстав для обмовлення потерпілим обвинуваченого. При проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_3 наступного після вчинення злочину дня він також поясняв, що разом з іншими вживав спиртне і взяв автомобіль без дозволу власника. Тому показання потерпілого беруться судом до уваги, вважаються правдивими і такими, що спростовують позицію обвинуваченого щодо надання йому дозволу потерпілим на керування автомобілем.
Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , які у судовому засіданні при їх допиті судом пояснювали, що обвинувачений не вживав спиртні напої, а потерпілий всім пропонував користуватись його автомобілем. При дослідженні у судовому засіданні відеодисків із записом слідчих експериментів, які проводились з цими свідками на наступний день після вчинення злочину, вони однаково чітко повідомляли про вживання ОСОБА_3 разом з іншими спиртних напоїв, а також про відсутність взагалі розмов про дозвіл на користування автомобілем потерпілого. Ці показання, надані свідками безпосередньо після факту вчинення кримінального правопорушення, визнаються судом правдивими. Суд вважає, що вказані свідки ( ОСОБА_15 є співмешканкою обвинуваченого, ОСОБА_14 з якихось інших спонукань) у судовому засіданні, змінивши свої показання, надані під час досудового слідства, намагаються допомогти обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності за вчинення злочину.
Тому, на думку суду, у даному випадку у діях вказаних свідків вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 384 Кримінального кодексу України, що потребує додаткової перевірки прокурором та прийняття рішення.
Дослідивши безпосередньо та оцінивши всі вищеперераховані докази відповідно до вимог статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, суд вважає їх належними і допустимими, оскільки вони прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а також визнані і не оспорюються стороною захисту.
Суд вважає, що сукупність обставин кримінального провадження, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований обвинуваченому злочин, передбачений частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України, був вчинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, — є та версія подій, яка дає підстави для визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винним за пред`явленим обвинуваченням.

Відомості щодо особи обвинуваченого 
Особа обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується фотокопією його паспорту серії НОМЕР_3 (а.с.150).
Згідно з довідкою від 9 червня 2025 року, обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий (а.с.143-145). 
Відповідно до довідок № 481 від 9 червня 2025 року та № 592 від 9 червня 2025 року обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за лікуванням не звертався (а.с.146-147).
Відповідно до довідки з місця проживання, ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_1 (а.с.148).
Згідно з характеристикою з місця проживання голови квартального комітету «Товарна», обвинувачений ОСОБА_3 характеризується з позитивної сторони, скарг на нього не надходило (а.с.149). 

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання 
Обставин, які у відповідності із статтею 66 Кримінального кодексу України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не установлено.
Обставинами, які у відповідності із статтею 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 

Мотиви призначення покарання 
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином; обставини, що обтяжують покарання та особу винного, який характеризується позитивно, раніше судимий; думку потерпілого, який просить покарати обвинуваченого суворо; що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, і яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого; при цьому виходить з принципів індивідуалізації, розумності покарання з метою попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Статтею 17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
ЄСПЛ у своїй практиці виходить з того, що призначення покарання — це перш за все дискреція національних судів. Однак він встановлює "червоні лінії" та принципи, які обмежують цю дискрецію, гарантуючи захист фундаментальних прав людини. 
ЄСПЛ визнає легітимними наступні цілі покарання, якщо вони застосовуються відповідно до Конвенції:
1. Справедлива відплата (Retribution): Покарання за вчинене злодіяння.
2. Стримування (Deterrence): Запобігання вчиненню злочинів іншими особами (загальна превенція) та самим засудженим (спеціальна превенція).
3. Захист суспільства (Public Protection): Ізоляція небезпечних злочинців.
4. Реабілітація та ресоціалізація (Rehabilitation and Resocialisation): Відновлення особи для повернення в суспільство. ЄСПЛ особливо наголошує на цій меті у своїх останніх рішеннях, вважаючи її ключовою для дотримання принципу гуманізму.
Отже, ЄСПЛ не диктує національну кримінальну політику, але виступає гарантом того, що при реалізації цілей покарання держава не перетне межу, за якою починається порушення основних прав і свобод людини.
Таким чином, суд враховує, що виходячи з принципу справедливості покарання, суд має застосувати більш суворий вид покарання серед передбачених за скоєний злочин тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження скоєння нею нових злочинів.
Приймаючи до уваги вказані вище обставини, що враховані судом при розгляді кримінального провадження, суд вважає, що призначення покарання у виді позбавлення волі загалом на строк сім років без конфіскації майна, як про це просить прокурор, є пропорційним та адекватним, тобто справедливим. Тому вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів – у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому частини другої статті 289 Кримінального кодексу України, частково приєднавши покарання у виді обмеження волі за попереднім вироком. 

Мотиви ухвалення інших процесуальних рішень
Що стосується цивільного позову потерпілого про відшкодування йому 67 234 грн матеріальної та 50 000 грн моральної шкоди, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки цей розмір підтверджується висновком експерта, а також фактично визнаний обвинуваченим, який у судовому засіданні заявляв про намір повністю відшкодувати потерпілому матеріальну шкоду.
Позов в частині відшкодування моральної шкоди, на думку суду, підлягає частковому задоволенню на суму 5 000 грн, з урахуванням обставин вчиненого злочину, характеру та тривалості заподіяних злочином моральних страждань.
Суд вважає, що з обвинуваченого слід стягнути судові витрати за проведення судових експертиз, з речових доказів слід зняти арешт, автомобіль – повернути потерпілому, відеодиски – зберігати при судовому провадженні. 
Запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжувався судом на 60 днів 7 січня 2026 року. Підстави для його зміни чи скасування до набрання вироком законної сили відсутні. 
Керуючись статтями 370, 371, 374, 394 Кримінального процесуального кодексу України, суд 
у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без конфіскації майна.
У відповідності з частиною першою статті 71 Кримінального кодексу України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Вінницького апеляційного суду від 1 квітня 2025 року за частиною другою статті 289, частиною четвертою статті 70 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі на строк 4 роки 30 днів, і обрати ОСОБА_3 остаточну міру покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років без конфіскації майна. 
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили. 
Цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 67 234 грн матеріальної, 5 000 грн моральної шкоди, а також 3 000 грн за надання правової допомоги, а всього 75 234 (сімдесят п`ять тисяч двісті тридцять чотири) грн. В іншій частині позову – про стягнення 45 000 грн моральної шкоди – відмовити. 
Речові докази: автомобіль ВАЗ-21112, днз НОМЕР_1 , гумова накладка керма автомобіля, два чохли з сидіння автомобіля, які знаходяться у Жмеринському РВП, повернути потерпілому ОСОБА_8 ; гумовий тапок, який знаходиться у Жмеринському РВП, знищити; два відеодиски із системи «Безпечне місто» з записом від 8 червня 2025 року, зберігати у кримінальному провадженні.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз в сумі 10 696 (десять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн 80 коп.
Ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 червня 2025 року та 20 червня 2025 року про накладення арешту на речові докази скасувати.
Запобіжним заходом до набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_3 тримання під вартою у межах раніше продовженого строку.
У відповідності з частиною п`ятою статті 72 Кримінального кодексу України в строк відбування покарання зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 термін попереднього ув`язнення з 9 червня 2025 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк в такому ж порядку з дня отримання копії вироку. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження можуть у суді отримати копію вироку.

Суддя ОСОБА_20