ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/10156/25 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яким просить суд: "Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 №14512 від 06.11.2025 року у звільненні з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 . Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 про звільнення з військової служби та рапорт про виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням висновків суду.". 
18 грудня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) викликом учасників справи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що подав рапорт про звільнення з військової служби з лав Збройних Сил України у запас на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту б Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я, у зв`язку з наявністю інвалідності та рапорт щодо виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року №975 у зв`язку із встановленням інвалідності III групи. Однак листом від 06 листопада 2025 року № 14512 військовою частиною НОМЕР_1 йому було безпідставно відмовлено у звільненні з військової служби з підстав порушення ним порядку звернення з рапортом, що прямо порушує норми закону. Окрім того, вказав, що звернувся з рапортом щодо виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року №975, однак такий рапорт розглянуто не було, жодної відповіді не надано. 
Представник відповідача подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що подання рапорту адвокатом, тобто іншою особою ніж позивач, унеможливлює його розгляд відповідачем, оскільки не можливо встановити та ідентифікувати особу, яка його підписала. Подання рапорту будь-якою іншою особою, у тому числі адвокатом, унеможливлює встановлення дійсного, вільного та усвідомленого волевиявлення військовослужбовця на звільнення з військової служби, а відтак не породжує для відповідача обов`язку щодо його розгляду як належного рапорту. Звернення адвоката не може підміняти особисте волевиявлення військовослужбовця у питаннях проходження військової служби. Отже, відповідач не мав правових підстав для розгляду та прийняття рішення щодо питань, порушених у поданому не військовослужбовцем рапорті. Щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року №975, відповідач вказав, що у зв`язку із самовільним залишенням військової частини позивачу було призупинено виплату грошового забезпечення.
Згідно зі статтею 262 частиною 5 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 10 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , проходить військову службу за призовом під час мобілізації. 
Позивач є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів за № 10481/25/2094/ВТ та витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 10481/25/2608/В (а.с.а.с. 18-22). 
Представником позивача – адвокатом Бедринець М.Ю. засобами поштового зв`язку було надіслана рапорт позивача від 15 серпня 2025 року про звільнення його з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту б Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю інвалідності (а.с.а.с. 40-56).
Листом від 06 листопада 2025 року № 14512 військовою частиною НОМЕР_1 представника було повідомлено, що подання рапорту не особисто військовослужбовцем не дає змоги встановити дійсного волевиявлення останнього, а тому, пропоновано ОСОБА_1 подати рапорт за підпорядкованістю з підписами його прямих начальників, від безпосереднього командира до командира військової частини НОМЕР_1 не порушуючи порядок звернення з наданням підтверджуючих документів. Після чого, рапорт буде розглянуто у встановленому порядку і в строки передбачені чинним законодавством України (а.с. 24).
Крім того, ОСОБА_1 звернувся з рапортом щодо виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року №975 у зв`язку із встановленням інвалідності III групи, однак відповіді на такий надано не було. 
Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, суд застосовує наступні правові норми.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від25 березня 1992 року(далі - Закон України № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно із статтею 1 частиною 1, 2 Закону України № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до статті 2 частини 1 Закону України № 2232-XIIвійськова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний на території України, який продовжений як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи.
Відповідно до Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016року № 735, у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень. До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать дії, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Суд наголошує, що рапорт це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.
Представником позивача – адвокатом Бедринець М.Ю. засобами поштового зв`язку було надіслана рапорт позивача від 15 серпня 2025 року про звільнення його з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту б Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю інвалідності (а.с.а.с. 40-56).
Відповідно до статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту б Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби у зв`язку з наявністю інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). 
Відповідно до статті 26 частини 7 Закону України № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту визначено у Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531(далі- Порядок № 531).
Згідно пункту 1 розділу 2 Порядку № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Пунктом 1 розділу 2 Порядку № 531 передбачено, що у паперовому рапорті військовослужбовець вказує найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Пунктом 2 розділу 1 Порядку № 531 визначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника). 
Пунктом 6 розділу 3 Порядку № 531 встановлено, що усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
Відповідно до пункту 9 розділу 3 Порядку № 531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Із аналізу наведених правових норм слідує, що рапорт, як офіційна форма звернення військовослужбовця, який подається ним на ім`я командира (начальника) військової частини, передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань не пізніше 14 днів з дня подання такого рапорту.
До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених статтею 26 частиною 4 пунктом 2 підпунктом б Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких, зокрема така обставина, що визначена позивачем.
Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 Статуту ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.
Застосовуючи ці приписи до обставин справи суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що представником позивача – адвокатом Бедринець М.Ю. засобами поштового зв`язку було надіслана рапорт позивача від 15 серпня 2025 року про звільнення його з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту б Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю інвалідності (а.с.а.с. 40-56).
Листом від 06 листопада 2025 року № 14512 військовою частиною НОМЕР_1 представника було повідомлено, що подання рапорту не особисто військовослужбовцем не дає змоги встановити дійсного волевиявлення останнього, а тому, пропоновано ОСОБА_1 подати рапорт за підпорядкованістю з підписами його прямих начальників, від безпосереднього командира до командира військової частини НОМЕР_1 не порушуючи порядок звернення з наданням підтверджуючих документів. Після чого, рапорт буде розглянуто у встановленому порядку і в строки передбачені чинним законодавством України (а.с. 24).
Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на вихідний документ № 14512 від 06 листопада 2025 року військової частини НОМЕР_1 як на підтвердження відмови у звільненні з військової служби. Водночас зазначений документ за своєю правовою природою не є рішенням про відмову у звільненні, а становить відповідь на адвокатський запит адвоката Бердинець М.Ю., що виключає можливість розцінювати його як індивідуальний акт, яким вирішено питання проходження позивачем військової служби.
Посилання відповідача на те, що з метою належного розгляду та прийняття рішення за рапортом позивач мав особисто подати такий рапорт та документи, що підтверджують право на звільнення, - є безпідставними, оскільки рапорт та документи були подані позивачем особисто. А обраний позивачем спосіб їх подання (засобами поштового зв`язку через представника) не суперечить вимогам законодавства. Крім того, особиста явка заявника до військової частини для подання рапорту на звільнення законодавством не передбачена.
Таким чином, відповідачем у порушення вимог Порядку № 531, не розглянуто та не надано належну відповідь на рапорт позивача про звільнення з військової служби, тобто має місце протиправна бездіяльність відповідача.
Як вбачається з позову, позивач пов`язує порушення своїх прав з діями відповідача щодо відмови у звільнення його з військової служби.
Проте, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів відмови у звільнення позивача з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту б Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відтак, суд резюмує, що у будь-якому випадку остаточне рішення (позитивне чи негативне) за одержаним рапортом військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути прийняте командиром військової частини або іншою посадовою особою, що наділена правом вирішувати питання по суті.
При цьому, суд зауважує, що в цій справі, з огляду на предмет і підстави позову, визначені позивачем, не є об`єктом дослідження наявність чи відсутність у позивача права на звільнення з військової служби.
Крім того, ОСОБА_1 звернувся з рапортом щодо виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року №975 у зв`язку із встановленням інвалідності III групи, однак відповіді на такий надано не було. 
Оскільки, відповідач належним чином не розглянув рапорт позивача від 15 серпня 2025 року про звільнення з військової служби, та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, тому суд в контексті спірних правовідносин може лише зобов`язати відповідача розглянути зазначений рапорт та прийняти відповідне рішення.
Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.
Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, –

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії –  задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15 серпня 2025 року про звільнення з військової служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15 серпня 2025 року про звільнення з військової служби на підставі статті 26 частини 4 пункту 2 підпункту б Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
У задоволенні позову у частині інших позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	С.Є. Гаврилко