ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року	Львів	Справа № 300/6809/24 пров. № А/857/11141/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі №300/6809/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Скільський І.І., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення 26 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ), у якому просив:
- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у здійсненні перерахунку його пенсії;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 21.08.2024, зарахувавши до стажу період роботи з 01.01.2004 по 12.08.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» у подвійному розмірі згідно із статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 у справі № 300/6809/24 позов було задоволено частково.
Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ у здійсненні перерахунку пенсії позивачу з 01.09.2024 із зарахуванням при розрахунку розміру пенсії до його страхового стажу періодів роботи з 01.01.2004 по 31.10.2022 у Комунальному некомерційному підприємстві “Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради”в подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.09.2024, зарахувавши до стажу період його роботи з 01.01.2004 по 31.10.2022 у Комунальному некомерційному підприємстві “Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради” у подвійному розмірі згідно із статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції, врахувавши правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, дійшов висновку, що періоди роботи в інфекційному закладі охорони здоров`я слід зарахувати до страхового стажу позивача у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити зарахування позивачу до стажу періоду роботи з 01.11.2022 по 12.08.2024 (тобто по дату видачі довідки № 14578 від 12.08.2024), суд у задоволенні такої відмовив, як передчасної. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно у частині визначення права на пенсію за вислугу років. 
Таким чином, період роботи позивача у інфекційному відділені закладу охорони здоров`я з 01.01.2004 по 31.10.2022 ГУ ПФУ зарахований до загального страхового стажу в одинарному розмірі згідно із статтею 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Для періодів роботи після 01.01.2004 року законодавством не встановлено пільг щодо обчислення страхового стажу працівників відділень закладів охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
21.08.2024 позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ про здійснення перерахунку розміру його пенсії та дорахування стажу з 01.01.2004 по 12.08.2024 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, додавши заяву про перерахунок пенсії, паспорт, довідку №14578.
Відповідь за результатами розгляду звернення від 21.08.2024 про перерахунок пенсії на адресу позивача не надходила. 
30.08.2024 представником позивача було скеровано на адресу відповідача адвокатський запит з проханням надати належним чином завірені світлокопії відповіді за результатами розгляду звернення позивача про перерахунок пенсії від 21.08.2024 (допризначення у зв`язку з додатковими документами), з яким він звертався до відповідача. 
На адвокатський запит представника позивача від 30.08.2024 ГУ ПФУ листом від 04.09.2024 за №0900-0202-8/47886 надіслано додаткові документи із пенсійної справи позивача. Із наданих документів щодо обчислення та перерахунку пенсії позивача вбачається, що рішенням за №926100142073 від 28.08.2024 позивачу проведено перерахунок пенсії у зв`язку з уточненням даних в ЕПС. На момент перерахунку пенсії стаж роботи склав 63 роки 02 місяці 25 днів, а індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1 – 0,63167. 
Окрім цього, відповідно до вказаного рішення позивачу повторно підтверджено те, що період роботи з 01.01.2004 по теперішній час (12.08.2024) у Комунальному некомерційному підприємстві «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» до стажу в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховано не було. 
Поряд із цим, світлокопії відповіді за результатами розгляду звернення позивача від 21.08.2024 про перерахунок пенсії відповідачем надано не було
Вважаючи бездіяльність ГУ ПФУ щодо незарахування періоду роботи з 01.01.2004 по 12.08.2024 в інфекційному закладі охорони здоров`я у подвійному розмірі протиправною, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законами України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV). Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні правовідносини були врегульовані Законом №1788-ХІІ.
Відповідно до преамбули Закону №1058-IV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб?єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що у спірний період роботи позивач працював:
- з 01.11.2003 по 02.01.2019 на посаді молодшої медсестри по догляду за хворим в Обласній психлікарні №2 (запис №8);
- 02.01.2019 переведений на роботу столяром в Обласній психлікарні №2 (запис № 9);
- з 17.10.2019 Обласна психіатрична лікарня №2 реорганізована в КНП «Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради» (запис №10);
- 01.04.2022 переведений робітником з комплексного обслуговування й ремонту будинків (запис № 11);
- 31.08.2023 звільнений з роботи у зв`язку з переведенням в КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» (запис № 12);
- 01.09.2023 прийнятий на посаду робітника з комплексного обслуговування і ремонту будинків віддаленого структурного підрозділу № 2.
За правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22 та від 11.02.2025 у справі №420/8637/24, у яких суд дійшов висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.
Враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний суд приходить до переконання про наявність порушення прав позивача з боку відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 01.01.2004 по 31.10.2022 у Комунальному некомерційному підприємстві “Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради” до стажу роботи у подвійному розмірі.
Таким чином апеляційний вважає, що суд першої інстанції підставно зобов`язав відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, зарахувавши період його роботи з 01.01.2004 по 31.10.2022 у Комунальному некомерційному підприємстві “Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради” у подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Отже доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі № 300/6809/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар