ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 688/4650/23
провадження № 51-4044км25
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції
засудженого                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника                                        ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Хмельницького апеляційного суду від 17 липня 2025 року в кримінальному провадженні щодо 
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , 
 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року ОСОБА_6  визнано невинуватим і виправдано у зв`язку з недоведенням вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК.
 
ВирокомХмельницького апеляційного суду від 17 липня 2025 року скасовано вирок міськрайонного суду та ухвалено новий, яким  ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
 
Згідно з вироком апеляційного суду  ОСОБА_6  визнано винуватим в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, вчиненому за таких обставин.
 
Постановою Шепетівського міськрайонного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 688/47/23 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 тис. грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
 
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129, ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
 
Однак ОСОБА_6 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, оскільки особисто був присутнім під час судового засідання та отримав її копію, а також те, що постанова набрала законної сили 22 лютого 2023 року і його позбавлено права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, діючи з прямим умислом, з мотивів зневаги до судового рішення, ігноруючи вказану вище постанову суду, маючи реальну можливість її виконати, продовжував керувати транспортним засобом.
 
Так, 16 червня 2023 року він, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, без посвідчення водія керував автомобілем марки «Skoda» моделі «Felicia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким рухався дорогою по вул. Судилківській у м. Шепетівці Хмельницької області, у зв`язку із чим за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, стосовно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія ЕАС № 7178916), згідно з якою на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.
 
Крім того, 13 липня 2023 року близько 22:00 ОСОБА_6 , будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, повторно без посвідчення водія керував автомобілем марки «Skoda» моделі «Felicia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким рухався дорогою по вул. Українській у м. Шепетівці Хмельницької області. У зв`язку із цим він був зупинений працівниками відділу реагування патрульної поліції Шепетівського РУП Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області, і склали стосовно нього адміністративні матеріали про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. За результатом розгляду зазначених матеріалів Шепетівський міськрайонний суд постановою від 27 липня 2023 року визнав його винуватим та наклав адміністративне стягнення у виді 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.
 
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, й узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Хмельницького апеляційного суду від 17 липня 2025 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
На обґрунтування вимог касатор зазначає про те, що засудженого вже було притягнуто до відповідальності, він поніс покарання, що засвідчено постановами, наявними у виконавчій службі. Акцентує, що притягнення особи двічі за ті самі діяння, які кваліфікуються як адміністративні правопорушення, а потім як кримінальні, суперечить Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема посилається на рішення ЄСПЛ у справі «А та Б проти Норвегії» від 15 листопада 2016 року.
 
Скаржник уважає, що для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності органи досудового розслідування використали матеріали стосовно фактів адміністративних порушень, за якими підзахисний уже був притягнутий до відповідальності.
 
Позиції учасників судового провадження 
 
Захисник та засуджений просили касаційну скаргу задовольнити.
 
Прокурор уважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила залишити її без задоволення. 
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.
 
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі ? КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
 
За змістом ст. 438 вказаного Кодексу при здійсненні касаційного провадження Суд не вправі скасувати оскаржені рішення через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, а виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій.
 
Виходячи із завдань і загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства. 
 
Апеляційне провадження є важливою гарантією досягнення мети і виконання завдань кримінального провадження. Підтверджуючи законність судових рішень, ухвалених судами першої інстанції, вносячи в них зміни, а також скасовуючи незаконні судові рішення, суд апеляційної інстанції тим самим забезпечує охорону прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована відповідна правова процедура.
 
Належний апеляційний перегляд забезпечує реалізацію права кожного на справедливий суд; перевірку законності й обґрунтованості оскаржених рішень суду першої інстанції; виправлення помилок у застосуванні норм матеріального чи процесуального права; недопущення виконання незаконних і необґрунтованих судових рішень.
 
Статтею 420 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення. При цьому вирок апеляційного суду повинен відповідати загальним вимогам до вироків та повинен містити короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення та рішення по суті вимог апеляційної скарги. При цьому рішення має містити відповіднувласну оцінку та переоцінку доказів, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку, що суд першої інстанції помилково врахував той чи інший доказ як такий, що підтверджує винуватість особи, чи зробив висновки про належність та допустимість доказів, які, на думку апеляційного суду, не є такими. В такому разі дотримання принципу безпосередності дослідження доказів апеляційним судом є обов`язковим.
 
У ситуації, коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи в апеляційній скарзі прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, таку перевірку здійснює шляхом повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК. Якщо висновки суду апеляційної інстанції є відмінними від висновків суду першої інстанції, стосуються сутнісних ознак доказів - достовірності, належності, допустимості, саме це зумовлює перекваліфікацію дій особи на іншу статтю КК.
 
За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (непідтвердження) доказами обставин, які за ст. 91 КПК підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами суд застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує припущення (твердження) слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті.
 
Колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції провів розгляд справи без додержання положень статей 2, 7 КПК, а постановлене ним рішення не відповідає вимогам статей 370, 420 цього Кодексу.
 
Відповідно до позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні його Великої Палати від 15 листопада 2016 року у справі «А та Б проти Норвегії» для того, щоб не відбулося забороненого подвійного засудження чи покарання, провадження мають бути об`єднані на комплексній основі та утворювати єдине ціле. Наведене означає не тільки те, що мета й засоби, які використовуються для її досягнення, мають доповнювати одне одного за своєю суттю і бути пов`язані в часі, але й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку повинні бути пропорційними та передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.  
 
Погоджуючись із вироком місцевого суду апеляційний суд не перевірив, чи не суперечить висунуте ОСОБА_6 обвинувачення, з урахуванням викладених у ньому фактичних обставин, гарантіям, закріпленим у ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, чи не було допущено в цьому провадженні порушень згаданого Протоколу у зв`язку із засудженням останнього за ч. 1 ст. 382 КК після притягнення його до адміністративної відповідальності за частинами 4, 5 ст. 126 КУпАП. Суд апеляційної інстанції не зіставив фактичних обставин правопорушення в обох провадженнях, які є кримінальними в розумінні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не з`ясував, чи не становлять значної частини кримінального обвинувачення дії, за які вже було накладено стягнення в межах іншого виду юридичної відповідальності. Крім того, суд не проаналізував усіх доказів із точки зору наявності чи відсутності фактів, що доводять можливість об`єднання зазначених проваджень на комплексній основі, тобто не дослідив питання про те, чи є в конкретній справі, з урахуванням позиції сторони захисту, умови, які не виключають подвійного провадження в межах кримінального та адміністративного права.
 
Оскільки перевірка фактів належить до компетенції суду апеляційної інстанції, який її належним чином не здійснив, це ставить під сумнів додержання приписів ч. 3 ст. 2 КК (підстава кримінальної відповідальності) та законність вироку.   
 
Апеляційний суд, розглянувши кримінальне провадження щодо   ОСОБА_6 , порушив гарантоване право на об`єктивний, неупереджений розгляд справи в порядку, визначеному ст. 404 КПК, у зв`язку із чим вирок апеляційного суду не можна вважати таким, що відповідає положенням статей 370, 420 КПК. Допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
Враховуючи специфіку касаційного перегляду, суд касаційної інстанції позбавлений можливості виправити вказану помилку, оскільки не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, а тому зазначене порушення може бути виправлене під час нового апеляційного перегляду.
 
Отже, касаційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, а вирок апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду слід урахувати наведене, повно, всебічно і належним чином установити всі обставини, що мають істотне значення для застосування закону України про кримінальну відповідальність, та залежно від установленого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
 
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 17 липня 2025 року щодо  ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                        ОСОБА_3