К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року місто Київ

справа № 757/36251/24
апеляційне провадження № 22-ц/824/15003/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бабенко Яни Вікторівни на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року, ухваленого під головуванням судді Литвинової І.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування поширеної інформації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :
У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування поширеної інформації та відшкодування моральної шкоди.
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив:
- визнати образливими та такими, що порушують право ОСОБА_2 на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації висловлювання ОСОБА_1 поширені ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Facebook» на персональній сторінці (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 за наступним посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 а саме: « Нагадую, ОСОБА_2 — кривава «знаменитість» у військових колах », « Цей чорт не тільки не сидить... ».
- визнати недостовірною та такою, що порушує право ОСОБА_2 на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію ОСОБА_1 поширену ІНФОРМАЦІЯ_6 у соціальній мережі «Facebook» на персональній сторінці (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 за наступним посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 а саме: « Нагадую, ОСОБА_2 — кривава «знаменитість» у військових колах ». Свого часу валив оборону Харківщини в 2022, потім - Лисичанськ, а далі керував ключовим напрямом південного контрнаступу в 2023: всі історії про утилізацію Бредлі та штурми людьми укріплень і мінувань за ІНФОРМАЦІЯ_10 - про нього»;
- зобов`язати ОСОБА_1 спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом розміщення протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили, на своїй сторінці у Facebook інформації наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Facebook» на персональній сторінці (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 мною, ОСОБА_1 , був опублікований допис. У вказаному дописі містилась недостовірна та така, що порушує право ОСОБА_2 на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації, інформація, а саме: «Нагадую, ОСОБА_2 - кривава «знаменитість» у військових колах». Свого часу валив оборону Харківщини в 2022, потім - Лисичанськ, а далі керував ключовим напрямом південного контрнаступу в 2023: всі історії про утилізацію Бредлі та штурми людьми укріплень і мінувань за ІНФОРМАЦІЯ_10 - про нього» та з викладенням копії вступної та резолютивної частини рішення, не допускаючи при цьому власних коментарів.
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 грн.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що на офіційній сторінці соціальної мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22:44 год. народна депутатка України 9-го скликання ОСОБА_1 розмістила й поширила допис, адреса веб-сторінки: ІНФОРМАЦІЯ_3 наступного змісту:
«Генерал ОСОБА_3 Головнокомандувач ЗС України/СіnС AF of Ukraine призначив генерала ОСОБА_2 заступником генерала ОСОБА_4 на південному напрямку. Нагадую, ОСОБА_2 - кривава «знаменитість» у військових колах. Свого часу валив оборону Харківщини в 2022, потім - Лисичанськ, а далі керував ключовим напрямком південного контрнаступу в 2023: всі історії про утилізацію Бредлі та штурми людьми укріплень і мінувань за ІНФОРМАЦІЯ_10 - про нього. Цей чорт не тільки не сидить, а знову після невеликої паузи отримав рівнозначну посаду. Кругообіг генералів у природі, або що ОСОБА_8, що ОСОБА_5 , а незамінні є!
Ну а генерал ОСОБА_9 досі керує основним напрямком фронту.
Зараз ситуація така, що саме в наших тактичних підрозділах полягає секрет стійкості та інновацій української армії. Мережоцентричність. Попри.»
Незважаючи на те, що ОСОБА_1 обмежила список людей, які можуть залишати коментарі до цього допису, останній був поширений 24 користувачами соціальної мережі «Facebook», а також містить 446 реакцій користувачів. ОСОБА_1 - українська політична діячка, народний депутат України, на момент поширення інформації про позивача займала посаду заступниці голови Комітету ВРУ з питань нацбезпеки, оборони та розвідки. 
За результатами проведення комісійного лінгвістичного (семантико-текстуального) експертного дослідження мовлення Науково-дослідним центром судової експертизи у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності Міністерства України 06 серпня 2024 року складено Висновок експертів № 533/1/24.
У наданому на дослідження тексті допису, розміщеного, згідно із заявою про призначення експертного дослідження і протоколом огляду вебсторінки, ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Facebook» на сторінці користувача профілю « ОСОБА_1 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 містяться висловлювання образливого характеру про ОСОБА_2 , а саме: «Нагадую, ОСОБА_2 - кривава «знаменитість» у військових колах», « Цей чорт не тільки не сидить... »
У дослідженому тексті міститься інформація негативного характеру про ОСОБА_2 , вказана в такому фрагменті тексту:
«Свого часу валив оборону Харківщини в 2022, потім - Лисичанськ, а далі керував ключовим напрямком південного контрнаступу в 2023: всі історії про утилізацію Бредлі та штурми людьми укріплень і мінувань за ІНФОРМАЦІЯ_10 - про нього», а також у висловлюваннях, наведених в п. 1 висновків.
Висловлювання, в яких міститься інформація негативного характеру про ОСОБА_2 , виражені у формі фактичних тверджень про те,
- серед військових ОСОБА_2 добре знають як людину, з вини якої пролилось багато крові («Нагадую, ОСОБА_2 - кривава «знаменитість» у військових колах»);
- дії ОСОБА_2 призвели до руйнування (знищення) захисту Харківської області й захисту міста Лисичанська в 2022 році («Свого часу валив оборону Харківщини в 2022, потім - Лисичанськ»);
- накази ОСОБА_2 як особи, котра у 2023 році керувала «ключовим напрямом південного контрнаступу», призвели до знищення та/або пошкодження американських бойових машин піхоти «Bradley» («а далі керував ключовим напрямом південного контрнаступу в 2023: всі історії про утилізацію Бредлі - про нього»);
- унаслідок наказів ОСОБА_2 як особи, котра у 2023 році керувала «ключовим напрямом південного контрнаступу», українська армія штурмувала укріплені й заміновані, армією рф території в околицях міста Оріхова за допомогою живої сили, тобто без відповідного (чи потрібного) озброєння, що призвело до численних людських жертв серед українських військових («а далі керував ключовим напрямком південного контрнаступу в 2023: всі історії про штурми людьми укріплень і мінувань за ІНФОРМАЦІЯ_10 - про нього»); а також у формі оціночного судження, що полягає у висловленні адресантом обурення з приводу відсутності відповідальності у вигляді позбавлення волі за описані вище дії ОСОБА_2 («Цей чорт не тільки не сидить, а знову після невеликої паузи отримав рівнозначну посаду»).
Поширення такої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідачки до позивача, що впливає на зниження цінності позивача не тільки як звичайної особи, а й також як уповноваженої особи Збройних Сил України. Відтак, беззаперечним є той факт, що поширенням недостовірної інформації створено негативну соціальну оцінку в очах оточуючих по відношенню до позивача, чим порушено честь, гідність та ділову репутацію позивача, а тому така інформація підлягає спростуванню.
Крім того, позивач зазначав, що йому завдано моральну шкоду, оскільки публічно поширений допис відповідачкою у соціальній мережі з висловлюванням в образливій, негативній формі та висвітлення недостовірної інформації призвело до психологічної напруги, душевних хвилювань та страждань позивача.
Посилаючись на наведене, позивач просив суд задовольнити позов.
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування поширеної інформації та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Визнано недостовірною та такою, що порушує право ОСОБА_2 на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію ОСОБА_1 поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Facebook» на персональній сторінці: «Свого часу валив оборону Харківщини в 2022, потім - Лисичанськ, а далі керував ключовим напрямом південного контрнаступу в 2023: всі історії про утилізацію Бредлі та штурми людьми укріплень і мінувань за ІНФОРМАЦІЯ_10 - про нього».
Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом розміщення протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили, на своїй сторінці у Facebook інформації наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Facebook» на персональній сторінці (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 мною, ОСОБА_1 , був опублікований допис. У вказаному дописі містилась недостовірна та така, що порушує право ОСОБА_2 на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації, інформація, а саме: «Свого часу валив оборону Харківщини в 2022, потім - Лисичанськ, а далі керував ключовим напрямом південного контрнаступу в 2023: всі історії про утилізацію Бредлі та штурми людьми укріплень і мінувань за ІНФОРМАЦІЯ_10 - про нього» та з викладенням копії вступної та резолютивної частини рішення, не допускаючи при цьому власних коментарів.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1,00 грн.
Відмовлено у задоволенні решти вимог позову.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на оплату експертного дослідження, у розмірі 24 081,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Держави судовий збір у розмірі 3 633,00 грн.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 червня 2025 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Бабенко Я.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідачка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки судові повістки на засідання призначені на 22 жовтня 2024 року та 22 грудня 2024 року направлялися на адресу, за якою ОСОБА_1 не проживає, а судова повістка про виклик у судове засідання на 20 лютого 2025 року повернулася до суду без вручення. При цьому, суд не здійснив належних дій з метою встановлення зареєстрованого місця проживання відповідачки. Вважає, що судом було порушено процесуальні права відповідачки, а також принцип змагальності та права на справедливий суд, що включає у себе право на доступ до суду.
Вказує, що відповідачка вважає, що судом було однобоко та поверхово досліджено характер інформації, яку просить спростувати позивач, суд не здійснив належної оцінки обгрунтованості висновку експертів, а повністю прийняв його як достатній доказ та поклав його в основу своїх висновків. 
Посилається на те, що висновок експертів не є належним доказом, оскільки у ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду. Вважає, що питання були поставлені експертам не коректно і не у відповідності до вимог проведення судових експертиз.
Також зазначає, що позивачем не було доведено недостовірність інформації та необхідність її спростування. Суд в свою чергу мав надати оцінку доказам та здійснити розмежування оціночних суджень та тверджень про факти. Вважає, що суд повинен оцінювати весь допис на предмет оціночних суджень чи фактичних тверджень, а не фрагментарно. Зі змісту допису вбачається, що відповідачкою подається особиста оцінка події: призначення генерала ОСОБА_2 заступником генерала ОСОБА_4 на південному напрямку. Інформація містить гіперболи, алегорії, які свідчать про суб`єктивну критику дій особи позивача, як публічної особи.
Зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження доводів позивача щодо створення негативної соціальної оцінки в очах оточуючих по відношенню до позивача і як саме це виявляється. Вважає, що ця обставина не була доведене позивачем.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Марченко В.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Марченко В.А. проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення.
ОСОБА_1 та її представники в судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи представники були повідомлена належно, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про повідомлення місця, дати і часу нового судового засідання.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що на сторінці соціальної мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22:44 год. народна депутатка України 9-го скликання ОСОБА_1 розмістила й поширила допис (адреса веб-сторінки: ІНФОРМАЦІЯ_3) наступного змісту:
«Генерал ОСОБА_3 Головнокомандувач ЗС України / СіnС AF of Ukraine призначив генерала ОСОБА_2 заступником генерала ОСОБА_4 на південному напрямку. Нагадую, ОСОБА_2 - кривава «знаменитість» у військових колах. Свого часу валив оборону Харківщини в 2022, потім - Лисичанськ, а далі керував ключовим напрямком південного контрнаступу в 2023: всі історії про утилізацію Бредлі та штурми людьми укріплень і мінувань за ІНФОРМАЦІЯ_10 - про нього. Цей чорт не тільки не сидить, а знову після невеликої паузи отримав рівнозначну посаду. Кругообіг генералів у природі, або що ОСОБА_8, що ОСОБА_5 , а незамінні є!
Ну а генерал ОСОБА_9 досі керує основним напрямком фронту.
Зараз ситуація така, що саме в наших тактичних підрозділах полягає секрет стійкості та інновацій української армії. Мережоцентричність. Попри.»
Згідно висновку експертів № 533/1/24 за результатами проведення комісійного лінгвістичного (семантико-текстуального) експертного дослідження мовлення, складено 06 серпня 2024 року судовими експертами Науково-дослідного центру судової експертизи у сфері технологій та інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Дідушок Н.Я., Пащенко О.Г., зроблено наступні висновки:
1. У наданому на дослідження тексті допису, розміщеного, згідно із заявою про призначення експертного дослідження і протоколом огляду вебсторінки, ІНФОРМАЦІЯ_7 у соціальній мережі «Facebook» на сторінці користувача профілю « ОСОБА_1 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 , містяться висловлювання образливого характеру про ОСОБА_2 , а саме:
«Нагадую, ОСОБА_2 - кривава «знаменитість» у військових колах»;
«Цей чорт не тільки не сидить…».
2. У дослідженому тексті міститься інформація негативного характеру про ОСОБА_2 , вказана в такому фрагменті тексту:
«Свого часу валив оборону Харківщини в 2022, потім -Лисачанськ, а далі керував ключовим напрямком південного контрнаступу в 2023: всі історії про утилізацію Бредлі та штурми людьми укріплень і мінувань за ІНФОРМАЦІЯ_10 - про нього», а також у висловлюваннях, наведених у п. 1 висновків.
3. Висловлювання, в яких міститься інформація негативного характеру про ОСОБА_2 , виражені у формі фактичних тверджень про те, що:
- серед військових ОСОБА_2 добре знають як людину, з вини якої пролилось багато крові («Нагадую ОСОБА_2 - кривава «Знаменитість» у військових колах»);
- дії ОСОБА_2 призвели до руйнування (знищення) захисту Харківської області й захисту міста Лисичанська в 2022 році («Свого часу валив оборону Харківщини в 2022, потім - Лисичанськ»);
- накази ОСОБА_2 як особи, котра у 2023 році керувала «ключовим напрямком південного контрнаступу», призвели до знищення та/або пошкодження американських бойових машин піхоти «Bradley» («а далі керував ключовим напрямком південного контранаступу в 2023: всі історії про утилізацію Бредлі про нього»);
- унаслідок наказів ОСОБА_2 як особи, котра у 2023 році керувала «ключовим напрямком південного контрнаступу», українська армія штурмувала укріплені й заміновані армією рф території в околицях міста Оріхова за допомогою живої сили, тобто без відповідного (чи потрібного) озброєння, що призвело до численних людських жертв серед українських військових («а далі керував ключовим напрямком південного контрнаступу в 2023: всі історії про штурми людьми укріплень і мінувань за ІНФОРМАЦІЯ_10 - про нього»);
а також у формі оціночного судження, що полягає у висловленні адресатом обурення з приводу відсутності відповідальності у вигляді позбавлення волі за описані вище дії ОСОБА_2 («Цей чорт не тільки не сидить, а знову після невеликої паузи отримав рівнозначну посаду»).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, а також спростування відомостей, що не відповідають дійсності, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, є такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає частковому задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити
у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5
ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Право на свободу вираження поглядів та інформації також гарантовано статтею 11 Хартії основних прав Європейського Союзу.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.
Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.
Подібні за змістом правові висновки викладені також Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, провадження № 12-110гс19 (пункт 6.26), від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, провадження № 12-52гс21 (пункт 6.18), та Верховним Судом у постановах: від 11 грудня 2019 року у справі № 757/46387/15-ц, від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17-ц, від 07 листопада 2019 року у справі № 344/3331/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 483/1556/16-ц та багатьох інших.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.
Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією
з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.
Як зазначено у рішенні ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Повинно бути зроблене розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.
Для того, щоб відрізнити фактичне твердження від оціночного судження, необхідно враховувати обставини справи і загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ Brasilier v. France, № 71343/01, § 37, 11 квітня 2006 року; Balaskasv. Greece, № 73087/17, § 58, 05 листопада 2020 року), маючи на увазі, що твердження щодо питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не констатацію фактів (рішенняЄСПЛ Paturel v. France, № 54968/00, § 37, 22 грудня 2005 року).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суди попередніх інстанцій, оцінивши зміст поширеної інформації та надані сторонами докази, виходили з того, що поширені відповідачем відомості не є оціночними судженнями, оскільки поширена інформація стосується звинувачення позивача у вчиненні протиправних дій, отже може бути перевірена на предмет дійсності.
Встановлено, що інформація, поширена у соціальній мережі «Facebook» про те, що саме дії ОСОБА_2 призвели до руйнування захисту Харківщини у певний період, а потім - Лисичанська; накази ОСОБА_2 , як особи, котра у 2023 році керувала напрямком південного контрнаступу, призвели до знищення американських бойових машин піхоти «Bradley»; унаслідок наказів ОСОБА_2 як особи, котра у 2023 році керувала «ключовим напрямком південного контрнаступу», українська армія штурмувала укріплені й заміновані армією рф території в околицях міста Оріхова за допомогою живої сили, тобто без відповідного (чи потрібного) озброєння, що призвело до численних людських жертв серед українських військових; не підтверджена достовірними доказами.
Судом також враховано висновок експертів Дідушок Н., ОСОБА_7 , складений за результатами проведення комісійного лінгвістичного (самантико-текстуального) експертного дослідження мови від 06 серпня 2024 року № 533/1/24, згідно з яким текст публікації на сторінці користувача профілю « ОСОБА_1 » за посилнням: ІНФОРМАЦІЯ_3 , містить інформацію негативного характеру щодо особи ОСОБА_2 . Вказана інформація викладена у формі фактичних тверджень.
Висловлювання, в яких міститься інформація негативного характеру про ОСОБА_2 , виражені у формі фактичних тверджень про те, що:
- серед військових ОСОБА_2 добре знають як людину, з вини якої пролилось багато крові («Нагадую ОСОБА_2 - кривава «Знаменитість» у військових колах»);
- дії ОСОБА_2 призвели до руйнування (знищення) захисту Харківської області й захисту міста Лисичанська в 2022 році («Свого часу валив оборону Харківщини в 2022, потім - Лисичанськ»);
- накази ОСОБА_2 як особи, котра у 2023 році керувала «ключовим напрямком південного контрнаступу», призвели до знищення та/або пошкодження американських бойових машин піхоти «Bradley» («а далі керував ключовим напрямком південного контранаступу в 2023: всі історії про утилізацію Бредлі про нього»);
- унаслідок наказів ОСОБА_2 як особи, котра у 2023 році керувала «ключовим напрямком південного контрнаступу», українська армія штурмувала укріплені й заміновані армією рф території в околицях міста Оріхова за допомогою живої сили, тобто без відповідного (чи потрібного) озброєння, що призвело до численних людських жертв серед українських військових («а далі керував ключовим напрямком південного контрнаступу в 2023: всі історії про штурми людьми укріплень і мінувань за ІНФОРМАЦІЯ_10 - про нього»).
Частиною другою статті 62 Конституції України та частиною 2 статті 2 КК України закріплено принцип презумпції невинуватості, згідно з якими особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Встановлено, що ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Щодо здійснення позивачем його військових обов'язків не ведеться жодного службового розслідування.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції мотивовано виходив з того, що відповідач поширив вказану інформацію у стверджувальній формі.
З огляду на викладене суд дійшов мотивованого висновку про те, що відповідачем не доведено, що опублікована ним у соціальній мережі негативна інформація відносно позивача є достовірною, такою, яка відповідає дійсності та містить відомості про події та явища, які існували.
Доводи апеляційної скарги про те, що спірні висловлювання мають характер оціночних суджень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі висловлювання стосуються конкретних подій, конкретної особи (позивача) та подані як встановлений факт. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки судові повістки на засідання призначені на 22 жовтня 2024 року та 22 грудня 2024 року направлялися на адресу, за якою ОСОБА_1 не проживає, а судова повістка про виклик у судове засідання на 20 лютого 2025 року повернулася до суду без вручення, колегія суддів зазначає.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи на 20 лютого 2025 року на 14 год, оскільки конверт з повісткою повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 78). 
При цьому, колегія суддів зауважує, що поштове відправлення було направлено на адресу: АДРЕСА_1 , за якою вона зареєстрована.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 (провадження №14-507 цс 18), від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18 (провадження №12-109 гс 19).
В постанові Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі №752/5046/22 вказано, що, аргументи заявника про те, що суд не повідомив його про розгляд справи, є необґрунтованими, оскільки кореспонденція, а саме судова повістка-повідомлення про розгляд справи була повернена до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». З огляду на те що кореспонденція, яка була повернена до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України він є таким, що її отримав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №128/240/20, від 24 березня 2025 року у справі №706/208/15-ц.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертів не є належним доказом, оскільки у ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються змістом висновку, в якому на сторінці 2 зазначено, що висновок експертів підготовлений для подання до суду.
Колегія суддів, надаючи оцінку судовому рішенню на предмет його законності у межах доводів апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції у частині визнання поширеної інформації недостовірною та її спростування. За встановлених у цій справі обставин суд правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов цілком обґрунтованих висновків.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення,
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бабенко Яни Вікторівни - залишити без задоволення.
Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року в частині задоволених позовних вимог - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: