ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/5778/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року (суддя Пасічник Ю.П.) в адміністративній справі
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Кіровоградській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 15.05.2024 №0253101-2408-1123-UA35080110000063919.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що ОСОБА_1 , як єдиний засновник ФГ «М.Б.Д.», з 01.01.2022 передав у його користування нерухоме майно, а тому в силу приписів пп. 266.2.2.«ж» п. 266.2 ст. 266 ПКУ, таке майно не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачеві на праві приватної власності належать нежитлові будівлі та споруди (склад північний № 1) загальною площею 1361,4 кв.м.
Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.05.2024 №0253101-2408-1123-UA35080110000063919, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту нежитлової нерухомості, за 2023 рік на суму 136 820,70 грн.
Назване рішення є предметом оскарження в цій справі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. 
Згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 згаданої статті Кодексу в редакції, чинній на час виникнення податкового зобов`язання (2023 рік), не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що для звільнення від оподаткування відповідно до пп. 266.2.2 «ж» п. 266.2 ст. 266 ПКУ має існувати такі умови: будівлі та споруди мають перебувати у власності фізичної чи юридичної особи, які є сільськогосподарськими товаровиробниками; такі будівлі, споруди віднесені до класу будівель за кодом 1271 ДК 018-2000; таке майно не передані в оренду, лізинг, позичку.
Не є спірним у цій справі, що нерухоме майно, яке перебувало у власності на час виникнення спірних правовідносин у позивача, не передавалось у 2023 році в оренду, лізинг чи позичку.
Відтак для правильного вирішення справи необхідно встановити чи віднесене спірне майно до класу будівель за кодом 1271 ДК 018-2000 та чи використовувалось це майно товаровиробником. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, до класу 1271 відносяться будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства. 
Цей клас включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.
Матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечується, що спірне нерухоме майно є складом, що за своєю характеристикою відноситься до класу 1271 ДК 018-2000.
Водночас сама по собі специфіка об`єкта оподаткування – наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу «будівлі сільськогосподарського призначення», не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. 
Обираючи за вихідне поняття «сільськогосподарське призначення», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки з його статусом (придатністю його застосування у сільськогосподарській діяльності, лісівництві та рибному господарстві), а насамперед з використанням будівлі з метою провадження сільськогосподарської діяльності, про що свідчить формулювання «будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників».
Суд апеляційної інстанції звертає увагу позивача, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку пункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для ведення сільськогосподарської діяльності, лісівництва та рибного господарства.
Відтак, для користування встановленою пільгою позивач має довести, що нерухоме майно, яке належить йому на праві власності, у спірному періоді використовувалося для ведення сільськогосподарської діяльності.
Сам факт створення позивачем фермерського господарства та передача в його користування спірного нерухомого майна не може вважатися доведенням факту використання цього майна у сільськогосподарській діяльності. 
Позивачем не надано до суду належних доказів, що протягом 2023 року ФГ «М.Б.Д.» здійснювало сільськогосподарську діяльність. Ба більше, судом першої інстанції вірно враховано, зворотного позивачем не доведено, що з 21.02.2022 ФГ «М.Б.Д.» перебувало у стані припинення та протягом 2022-2024 років не подавало податку звітність. 
Отже, за висновком суду апеляційної інстанції, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, яким підтверджується, що нерухоме майно, яке за своїм прямим призначенням може вважатися таким, що призначене для використання в сільськогосподарській діяльності, фактично використовувалось протягом 2023 року (прямо чи побічно) позивачем у виробництві сільськогосподарської продукції.
У постанові від 11 квітня 2023 року в справі № 380/2434/20 Верховний Суд зауважив, що за приписами частини 1 статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму, тоді як передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
В цій справі Верховним Суд надав оцінку подібним до спірних правовідносинам, та вказав, що позивачем не доведено жодними доказами статус сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком. Матеріалами справи не підтверджується, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме товаровиробником. Відтак, не встановлено підстав для застосування приписів податкового законодавства, якими визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. 
Доводи апеляційної скарги такий висновок не спростовують.
При цьому доводи апелянта щодо помилковості висновків суду в частині недоведеності передачі нерухомого майна до статутного капіталу фермерського господарства, не мають вплив на оцінку правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відтак правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року в адміністративній справі № 340/5778/25 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 03 лютого 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 03 лютого 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров