ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 лютого 2026 року справа №200/7811/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року (повне судове рішення складено 10 листопада 2025 року) у справі № 200/7811/25 (суддя в І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач-2), в якому просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 29.06.2025 № 25266/03-16; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 по 26.06.1986 та період роботи з 08.06.1992 по 05.11.2003; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України – 17.06.2025; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України – 17.06.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставну відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з не зарахуванням спірних періодів до страхового стажу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.06.2025 № 262340030935 про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.06.2025 про призначення пенсії, із зарахуванням до її страхового стажу періодів з 01.09.1982 до 13.10.1982 включно, з 08.06.1992 до 22.11.2001 включно і з 26.12.2001 до 05.11.2003 включно.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивачки здійснюється ГУ ПФУ в Донецькій області. До страхового стажу ОСОБА_1 не зарахований період роботи в асоціації орендних та державних підприємств «Вікторія» з 08.06.1992 по 05.11.2003, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, яка не містить коду ЄДРПОУ, відомості про роботу відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування зазначені як відомості БСВ за 1998-2002. Водночас, документи про народження дітей та обставини догляду за ними не надавались. Крім того, посилається на те, що під час розгляду документів, наданих разом з заявою про призначення пенсії, встановлено, що період навчання з 01.09.1982 по 26.06.1986 перетинається з періодом роботи. Вважає, що у позивачки відсутній встановлений законом необхідний страховий стаж.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданого 28.11.2009.
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.06.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- ІV ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 25.06.2025 № 262340030935 (від 29.06.2025 № 25266/03-16).
Указаним рішенням позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідних 32 років страхового стажу. Зазначено, що вік заявниці 60 років. Страховий стаж особи становить 15 років 01 місяць 07 днів. До страхового стажу згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 21.10.1982 не зарахований період роботи в асоціації орендних та державних підприємств «Вікторія» з 08.06.1992 по 05.11.2003, оскільки запис про звільнення завірений печаткою, яка не містить коду ЄДРПОУ та відомості про роботу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 присутні як відомості БСВ за 1998-2002, при цьому документи про народження дітей та обставини догляду за ними не надавались. До страхового стажу не зарахований період навчання з 01.09.1982 по 26.06.1986 згідно диплому НОМЕР_3 від 30.06.1986, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи. Зазначено, що заявниця не працює.
Позивачкою до суду надана копія її трудової книжки НОМЕР_4 , яка заповнена 21.10.1982, в якій наявні записи:
- №№ 1 і 2 щодо роботи позивачки з 14.10.1982 до 03.11.1983 на заводі НДІ «Квант» на посаді розподілювача робіт;
- №№ 3 і 4 щодо роботи позивачки з 03.11.1983 по 04.06.1992 на посаді техніка в Науково-дослідному інституті «Квант»;
- №№ 5-9 щодо роботи позивачки в період з 08.06.1992 по 05.11.2003 на посаді кур`єра адміністративно-господарської групи і на посаді секретаря машиністки в.о. в Асоціації орендних і державних підприємств по заготовці, зберіганню, переробці і реалізації плодоовочевої продукції «Вікторія» (у наступному – Орендне підприємство «Вікторія», Закрите акціонерне товариство «Вікторія»). Запис про звільнення № 9 скріплений печаткою без зазначення ЄДРПОУ.
Відповідно до копії диплома НОМЕР_3 , виданого 30 червня 1986 року, позивачка у 1982 році вступила у Київський суднобудівний технікум і в 1986 році закінчила повний курс названого технікуму по спеціальності радіолокаційні пристрої.
Також позивачка надала до суду копію свідоцтва про народження НОМЕР_5 , виданого 20 листопада 1997 року, відповідно до якого, вона є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 20 листопада 1997 року зроблено відповідний запис № 2139.
З наданої відповідачем форми РС-право щодо розрахунку стажу позивачки випливає, що
- період з 01.09.1982 до 13.10.1982 включно не зарахований до страхового стажу;
- період з 14.10.1982 до 04.06.1992 включно зарахований до трудового стажу;
- період з 08.06.1992 до 22.11.2001 включно не зарахований до трудового стажу;
- період з 23.11.2001 до 25.12.2001 включно зарахований до трудового стажу;
- період з 26.12.2001 до 05.11.2003 включно не зарахований до трудового стажу.
Також до суду надані Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), в яких наявні данні відносно позивачки за 1998 – 2002 роки (Відомості за звітний рік по БСВ (за наявності даних за періоди до 2009 року включно)) щодо коду підстави БСВ «ЗПЗ056Ж1» (12 місяців за кожний рік), код страхувальника «01564785» (ПРАТ "ВІКТОРІЯ" (ВІКТОРІЯ ЗАТ)).
Відповідно до довіднику кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства код «ЗПЗ056Ж1» - час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Спірні правовідносини у зв`язку із не зарахуванням спірних періодів роботи до страхового стажу під час вирішення питання про призначення пенсії.
Частиною 1 ст. 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 44 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV установлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 64 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що Виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Підпунктом 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 “Про трудові книжки працівників”, передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, правильність і своєчасність заповнення трудових книжок покладалася саме на відповідальних посадових осіб роботодавця, а не на працівника.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
У рішенні відповідача-1, або у відзиві не наведено обґрунтованих сумнівів щодо достовірності запису № 9 (про звільнення позивачки).
Спірний період з 08.06.1992 до 05.11.2003 підтверджується записами в трудовій книжці, також в Індивідуальні відомості про застраховану особу щодо позивачки наявні данні відносно за 1998 – 2002 роки як час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (12 місяців за кожний рік).
Отже, указаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки як період роботи або як частково період роботи/частково період догляду за малолітніми дітьми.
Проте відповідач взагалі не зарахував указаний період до страхового стажу позивачки.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивачки періодів з 08.06.1992 до 22.11.2001 включно і з 26.12.2001 до 05.11.2003 включно.
Водночас період з 23.11.2001 до 25.12.2001 було зараховано до страхового стажу позивачки, а тому у суду відсутні підстави для зобов`язання повторно зарахувати цей період.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1982 по 26.06.1986, суд зазначає наступне.
Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані приписами ч. 1 ст. 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту».
Частиною 1 ст. 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Також відповідно до ст. 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (пункт "д" частини третьої цієї статті).
Отже, наявні підстави для зарахування періоду з 01.09.1982 до 13.10.1982 включно до страхового стажу позивачки.
Водночас період з 14.10.1982 до 26.06.1986 включно було зараховано до страхового стажу позивачки, а тому у суду відсутні підстави для зобов`язання повторно зарахувати цей період.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення і наявність підстав для його скасування.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання призначити пенсію суд зазначає, що статтею 58 Закону № 1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 348/2160/15-а.
При вирішені цього спору суд керується ч. 2 ст. 2 КАС України, в силу якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у ч. 2 ст.19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України"
"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: - має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; - зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
Критерій "прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.
Тому, ураховуючи часткове задоволення позовних вимог у частині зарахування спірних періодів до страхового стажу, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку, призначення, індексації і перерахунку пенсій громадянам, та на свій розсуд зобов`язати відповідача призначити пенсію.
Отже, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії із зарахуванням відповідних періодів до її страхового стажу.
Також позивачкою передчасно заявлені позовні вимоги до ГУ ПФУ в м. Києві щодо зобов`язання виплатити пенсію, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин і розгляду цієї справи в суді позивачці не призначено пенсію.
На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі № 200/7811/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 05 лютого 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук