ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/218/26 Справа № 199/9229/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - КОРНЄЄВА В. В. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., захисника адвоката Ігнатова Є.Є. у режимі відео зв`язку, розглянувши апеляційну скаргу захисника Ігнатова Є.Є. на постанову судді Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпра від 07 жовтня 2025 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр.-на України, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 20.06.2025 року об 11-05 року в с.Ганнівка Покровського району, вул. Центральна водій ОСОБА_1 керував тз NISSAN X-TRAIL НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на нагрудний відеозапис поліцейського, від керування транспортними засобами відсторонений, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпра від 07 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 коп., з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.
Не погодившись з постановою суду захисником Ігнатовим Є.Є. який діє в інтересах ОСОБА_1 оскаржено її в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постанова є незаконною та необґрунтованою, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без належних і допустимих доказів, не може підтверджувати вину особи. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази законних підстав зупинки транспортного засобу, а з відеозапису не вбачається ані причина зупинки, ані факт її належного повідомлення водію, у зв`язку з чим усі подальші дії поліцейських є неправомірними. Вказує, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, є недопустимим доказом, оскільки здійснений з порушенням вимог законодавства та Інструкції МВС: є неповним, містить некоректний час, не відображає початковий діалог, а також не відповідає даті та часу події, зазначеним у протоколі. Зазначає, що ознаки алкогольного сп`яніння, зафіксовані у протоколі, не узгоджуються з відеозаписом, а огляд на стан сп`яніння проведено з порушенням встановленого порядку, без належного роз`яснення прав та без пропозиції пройти огляд у медичному закладі. Вважає, що матеріали справи не містять доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у момент інкримінованої події. Зазначає, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, а огляд на стан алкогольного сп`яніння проведено неуповноваженими особами та з істотним порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП і Порядку № 32. Вказує, що направлення на огляд та акт огляду отримані з порушенням встановленого законом порядку, у зв`язку з чим не можуть бути використані як допустимі докази. Зазначає, що суд першої інстанції фактично перебрав на себе функції обвинувачення, надаючи оцінку доказам з порушенням принципу неупередженості та положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Просить оскаржувану постанову скасувати , а провадження у справі закрити.
До початку судового засідання захисником подано клопотання про зупинення провадження у зв`язку з проходженням ОСОБА_1 військової служби. А також клопотання про застосування положень статті 69 Кримінального кодексу України як аналогії закону та не призначення додаткового покарання позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк 1 рік

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Клопотання захисника про зупинення провадження у зв`язку з проходженням ОСОБА_1 військової служби обґрунтовано відхилено судом першої інстанції.
КУпАП не містить норм, які передбачають можливість зупинення провадження у справах про адміністративні правопорушення, а підстав для застосування аналогії кримінального процесуального права апеляційний суд не вбачає. При цьому інтереси ОСОБА_1 представляв захисник, а його обов`язкова участь у розгляді справи за ч.1 ст.130 КУпАП законом не передбачена.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторони захисту, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення від 20.06.2025 року, направленням на огляд водія транспортного засобу від 20.06.2025 року, актом огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера ДРАГЕР відмовився, копією постанови поліцейського серії ЕНА № 5024095 від 20.06.2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП за відсутність водійського посвідчення при собі (п.2.1ПДР) та накладання штрафу в розмірі 425грн., відеозаписами, які були досліджені в судовому засіданні: перший відеозапис містить фіксацію того, як 20.06.2025 року об 11-05 ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції, після чого працівник поліції перевіряє його документи, ОСОБА_1 виходить та відриває багажник, який перевіряє поліцейський, а другий містить фіксацію того як поліцейський ОСОБА_2 повідомляє, що підозрює у ОСОБА_1 наявність стану алкогольного сп`яніння і повідомляє ознаки, пропонує пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 вимагає викликати ВСП, на що поліцейський повідомляє, що це буде зроблено, і від проходження огляду відмовляється.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції також встановив, що суд першої інстанції повно дослідив усі доводи сторони захисту, заявлені під час розгляду справи, які збігаються з доводами апеляційної скарги. Суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на ці доводи, виклавши чіткі причини їх неприйняття, та не встановив підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання захисника на відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу є безпідставними.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, подія відбувалася в умовах дії воєнного стану, на території, що віднесена до зони проведення активних бойових дій. Відповідно до ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», а також положень Закону України «Про правовий режим воєнного стану», поліцейські мали повноваження щодо зупинки транспортного засобу та перевірки документів водія.
Окрім того, автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , мав номерні знаки іноземної реєстрації, що саме по собі є додатковою законною підставою для перевірки дотримання митного та іншого законодавства.
Отже, доводи апеляційної скарги про неправомірність зупинки транспортного засобу ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права та не заслуговують на увагу.

Посилання апелянта на те, що відеозапис є недопустимим доказом через некоректно зазначену дату та час, апеляційний суд вважає безпідставними.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що технічна похибка у зазначенні дати на відеозаписі не спростовує його достовірності, оскільки зафіксовані на ньому події узгоджуються з іншими доказами: другим відеозаписом, протоколом, направленням на огляд, постановою за ч.1 ст.126 КУпАП, а також поясненнями самого захисника, викладеними у поданих ним клопотаннях.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надмірний формалізм у даному випадку є неприпустимим, а відеозапис у сукупності з іншими доказами є належним та допустимим доказом у розумінні ст.251 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ознаки алкогольного сп`яніння не підтверджуються відеозаписом, носять суб`єктивний характер.
Ознаки сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей) прямо передбачені Інструкцією, затвердженою наказом МВС та МОЗ №1452/735, і саме наявність таких ознак є підставою для пропонування огляду. Відмова від проходження огляду, зафіксована на відеозаписі, сама по собі утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилання апелянта на порушення порядку огляду також є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 відмовився від його проходження, що підтверджується наявними матеріалами справи.
Доводи захисника про те, що огляд мав проводитися виключно посадовими особами Військової служби правопорядку, апеляційний суд визнає необґрунтованими.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 був зупинений як водій транспортного засобу поза межами військової частини, у громадському місці, а тому до нього обґрунтовано застосовано положення ст.266 КУпАП, а не спеціальний порядок, передбачений ст.266-1 КУпАП.
Крім того, відповідно до ст.15 КУпАП, військовослужбовці за порушення правил дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Доводи апелянта про те, що матеріали справи не підтверджують факт керування транспортним засобом, спростовуються як відеозаписами, так і постановою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, яка набрала законної сили та не була оскаржена.

Відносно позиції захисника, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та відповідний огляд на визначення ступеню сп`яніння відносно нього, мав проводитись за нормами ст. 266-1 КУпАП, суд зазначає наступне.
Стаття 266 КУпАП, визначає порядок відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та окрім того порядок проведення відповідних оглядів.
Згідно ст. 266-1 КУпАП, визначено проведення оглядів військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
У даному випадку ОСОБА_1 є особою яка керувала транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції поза межами розташування військової частини, а тому огляд відносно нього повинен проводитись відповідно до норм ст. 266 КУпАП, як до водія транспортного засобу.
Таким чином, огляд був проведений працівниками поліції як уповноваженими особами на проведення відповідних оглядів, та ними було вірно застосовані норми Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Твердження захисника про те, що суд першої інстанції перебрав на себе функції обвинувачення, є голослівними та не підтверджені жодними доказами.
Матеріали справи свідчать, що суд першої інстанції дослідив докази всебічно, повно та об`єктивно, надав їм належну оцінку, діючи у межах своїх повноважень.

Доводи апелянта щодо необхідності застосування положень статті 69 Кримінального кодексу України як аналогії закону та непризначення додаткового адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними.
Санкція частини першої статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення є імперативною та передбачає обов`язкове застосування двох видів адміністративного стягнення — штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами на визначений законом строк. Закон не передбачає альтернативності або можливості призначення лише одного з цих видів стягнення на розсуд суду.
Посилання апелянта на можливість застосування положень статті 69 КК України як аналогії закону є юридично неспроможними, оскільки норми кримінального законодавства та кримінального процесу не підлягають застосуванню у провадженні в справах про адміністративні правопорушення. Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративне правопорушення є самостійним видом правопорушення, для якого встановлено окрему процедуру притягнення до відповідальності та спеціальну систему адміністративних стягнень.
Крім того, правові підстави для застосування аналогії закону або аналогії права у сфері адміністративної відповідальності відсутні, що виключає можливість задоволення апеляційних вимог у цій частині.
Обставини, на які посилається апелянт, можуть враховуватися судом виключно у межах, визначених статтею 33 КУпАП, однак не надають суду повноважень змінювати вид адміністративного стягнення, прямо передбачений санкцією частини першої статті 130 КУпАП.
Крім того, вчинене правопорушення є умисним, становить підвищену суспільну небезпеку, створює реальну загрозу безпеці дорожнього руху та його учасникам, що обґрунтовує необхідність застосування повного обсягу адміністративного стягнення, передбаченого законом, у тому числі позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги, які, на думку апелянта, зумовлюють незаконність прийнятого рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у своїй сукупності зводяться до особистого тлумачення законодавства.
Доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є недійсним, а долучені до нього матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами.
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Ігнатова Є.Є. залишити без задоволення.
Постанову судді Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпра від 07 жовтня 2025 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя