СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2026 року м. Суми Справа № 480/9136/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заробітної плати.

Стислий виклад позицій. Заяви сторін. Процесуальні дії суду.
Позивач є службовцем відповідача. Позивач подав відповідачу заяву про надання щорічної основної оплачуваної відпустки строком 1 календарний день за період служби з 01.02.2024 до 29.02.2024 з виплатою грошової допомоги. Відповідач на заяву позивача повідомив, що позивач не є службовцем відповідача, а тому вирішення питання поставленого позивачем у заяві не віднесено до повноважень відповідача.
Тому позивач звернувся до суду з позовною заявою 16.10.2024, в якій просить суд: визнати протиправною бездіяльність начальника відповідача, пов`язаною з ненаданням частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2024 до 10.02.2025 тривалістю 1 календарний день з 08.10.2024, з виплатою грошової допомоги при виході в щорічну основну відпустку позивачу; зобов`язати відповідача надати частину щорічної основної оплачуваної відпустки, з виплатою грошової допомоги при виході у відпустку, нарахувати і виплатити заробітну плату за період відпустки, а саме заробітну плату за 1 к.д. - 08.10.2024 і грошову допомогу при виході в щорічну основну оплачувану відпустку ( оклад + надбавка за вислугу + надбавка за ранг) позивачу в сумі - 44500 грн.
Судом відкрито провадження у справі 21.10.2024.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач не перебуває у трудових відносинах з відповідачем, тому надання частини оплачуваної відпустки з виплатою заробітної плати за неї, а також грошової допомоги при виході у відпустку не належить до повноважень відповідача.
Позивач подав відповідь на відзив та додаткові пояснення у справі. Суд долучив пояснення до матеріалів справи. 
Встановлені судом фактичні обставини.
Рішенням суду від 22.12.2018 у справі № 1840/2917/18 визнано протиправним та скасовано наказ Пенсійного фонду України від 27.06.2018 № 288-о, а також поновлено позивача на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з 05.07.2018.
Рішенням суду від 23.07.2019 у справі № 480/1693/19 визнано протиправним та скасований наказ Пенсійного фонду України від 05.04.2019 № 135-о, а також поновлено позивача на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області з 18.04.2019.
На виконання рішення суду у справі № 480/1693/19, наказом Пенсійного фонду України від 25.07.2019 № 332-о, позивач був поновлений з 18.04.2019 на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.
19.09.2024 позивач подав відповідачу заяву про надання частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2024 до 10.02.2025 тривалістю 1 к.д. з 08.10.2024 з виплатою грошової допомоги при виході у відпустку.
Відповідач листом від 04.10.2024 повідомив позивача, що на виконання рішення суду у справі № 1840/2917/18 позивача поновлено на посаді керівника територіального управління, яке було самостійною юридичною особою і не є структурним підрозділом відповідача. Тому надання позивачу частини оплачуваної відпустки з виплатою грошової допомоги не належить до повноважень відповідача.
Висновки суду та їх мотиви.
Статтею 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням оплачуваної щорічної відпустки.
Відповідно до статті 57 України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIIІ (надалі - Закон № 889-VIIІ) державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Статтею 59 Закону № 889-VIIІ встановлено, що щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.
Згідно з частинами 4-6 ст.79 Кодексу законів про працю України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 к.д.
Частиною 1 ст.6 та ч.9 ст.10 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96-ВР (надалі - Закон № 504/96-ВР) передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.12 Закону № 504/96-ВР щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.
Отже, державний службовець має право на щорічну основну оплачувану відпустку, яка надається йому у порядку черговості, яка визначається графіком, що затверджується роботодавцем. Підстава виникнення права на отримання грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати до щорічної відпустки пов`язана із настанням факту відпрацьованого робочого року службовцем.
Під час формування фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати, яка є гарантованою виплатою один раз на рік при наданні щорічної основної оплачуваної відпустки за відповідний робочий рік. Згідно з ст.57 Закону № 889-VIIІ підставою для виплати грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати під час отримання щорічної відпустки визначено саме факт отримання працівником такої щорічної основної відпустки за відповідний рік. Чинні положення законодавства не пов`язують виплату такої грошової допомоги з тривалістю отриманої державним службовцем частини щорічної відпустки та не встановлюють заборону виплати вказаної допомоги під час отримання працівником відпустки тривалістю менше 14 календарних днів. Тому у випадку поділу щорічної основної відпустки на частини грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати виплачується за заявою працівника один раз на рік при наданні будь-якої з частин щорічної основної відпустки незалежно від кількості днів такої відпустки.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.02.2021 в адміністративній справі № П/811/1858/16.
Суд звертає увагу, що відпрацьований робочий рік не завжди співпадає у часі з бюджетним (календарним) роком. Тому один відпрацьований робочий рік може припадати на два бюджетні (календарні) роки. Законодавство України не ототожнює робочий рік з бюджетним роком і не ставить реалізацію права державного службовця на отримання грошової допомоги до щорічної відпустки у залежність від спливу бюджетного року. З моменту виникнення в особи права на щорічну основну відпустку за відпрацьований робочий рік, у неї виникає право отримати відпустку, звернувшись до роботодавця, якому кореспондує безумовний обов`язок надати таку відпустку разом із виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Відповідач не надав позивачу частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 1 к.д. з виплатою грошової допомоги, оскільки, на переконання відповідача, позивач не перебуває у трудових відносинах з ним. Такі аргументи є необґрунтованими з огляду на таке.
Пенсійним фондом України на виконання рішення суду у справі № 480/1693/19 був виданий наказ від 25.07.2019 № 332-о, яким позивача поновлено на посаді начальника Охтирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області. На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 (зі змінами, внесеними постановою від 11.01.2018 № 5) та постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 до відповідача було приєднані територіальні управління Пенсійного фонду України Сумської області, в тому числі і Південне об`єднане управління Пенсійного фонду України в Сумській області. 18.06.2019 юридичну особу Південне об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області припинено. На виконання рішень суду у справах за № 480/6114/24, 480/6116/24, 480/6119/24, 480/6025/24, 480/105/25 та 480/1736/25 про стягнення заробітної плати, відповідач як роботодавець здійснює нарахування і виплату позивачу заробітної плати.
Отже, позивач проходить публічну службу у відповідача, а тому до повноважень відповідача належать надання позивачу частини щорічної оплачуваної відпустки з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати за його заявою. 
Факт надання або не надання позивачем графіку відпусток, як і його затвердження або не затвердження відповідачем не впливає на право позивача подати заяву про надання відпустки та обов`язок відповідача надати таку відпустку з виплатою грошової допомоги. Оскільки саме на відповідача, як роботодавця позивача, покладено обов`язки складання графіку відпусток та доведення його до відома всіх працівників, в тому числі і до позивача. Такі обставини не були підставою для відмови позивачу у наданні відпустки. 
Фактично відповідач не розглянув питання, що належить до його компентенції, що може порушувати гарантоване право на відпочинок з належною компенсацією.
Оскільки відпровідач не надав позивачу за його заявою частину щорічної оплачуваної відпустки з виплатою грошової допомоги, то саме така бездіяльність відповідача не відповідає критеріям правомірності, які передбачені нормою ч.2 ст.2 КАС України. 
Судом встановлено, що виплата заробітної плати за період щорічної основної оплачуваної відпустки з 11.02.2024 до 10.02.2025 тривалістю 1 календарний день з 08.10.2024 з грошовою допомогою при виході у щорічну основну відпустку (оклад + надбавка за вислугу + надбавка за ранг) у сумі 44500 грн, позивачу не проведена, оскільки відповідач заперечує відносини публічної служби з позивачем, що з урахуванням висновків суду не відповідає дійсності. Виключною компетенцією відповідача, як роботодавця позивача, є визначення конкретної суми, яка підлягає перерахуванню позивачу після сплати необхідних податків та зборів. Позивачем же обраховано спірну суму без урахування обов`язкових платежів до бюджету. Оскільки відповідачем не здійснено нарахування позивачу спірної суми з відрахуванням податків та зборів, то вимоги щодо стягнення є передчасними та не підлягають задоволенню.
Отже, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме визнає протипранвою бездіяльність відповідача та зобов`язує його надати позивачу частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2024 до 10.02.2025 тривалістю 1 календарний день з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
У даних правовідносинах відповідач зобов`язаний враховувати рішення суду у справі № 480/2428/24 та виплатити позивачу суми з розрахунку заробітної плати, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України "Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році" від 23.10.2023 № 1109.
Оскільки у цій справі судом не вирішувалися вимоги про присудження виплати (стягнення з відповідача на користь позивача) сум заробітної плати та не визначався розмір такого стягнення, у відповідності до норми п.2 ч.1 ст.371 КАС України, підстави для допущення рішення суду до негайного виконання відсутні.
Згідно з ст.382 КАС України суд наділений правом застосовувати інститут судового контролю. Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Оскільки наявність таких обставин позивачем не доведено, то суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про встановлення судового контролю.
Судові витрати.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем судових витрат, то їх розподіл судом не здійснюється.
Керуючись статтями 90, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297, 371, 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо надання ОСОБА_1 частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2024 до 10.02.2025 тривалістю 1 календарний день з 08.10.2024 з виплатою грошової допомоги.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009, код ЄДРПОУ 21108013) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 11.02.2024 до 10.02.2025 тривалістю 1 календарний день з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

5. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - відмовити.

6. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення. 

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   А.І. Сидорук