Ічнянський районний суд Чернігівської області  

Провадження№ 1-кп/733/38/26
Єдиний унікальний №733/2571/25
Вирок
Іменем України
26 січня 2026 року  м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області 
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі – ОСОБА_2 ,
за участю прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ічня кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12025270440000234 від 12.12.2025 року за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, РНОКПП- НОМЕР_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого, 

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.4 ст.185 КК України
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 09.12.2025 року , близько 14 год., в умовах воєнного стану, маючи умисел на таємне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, перебуваючи в приміщенні магазину, що належить ФОП « ОСОБА_5 », котрий розміщений за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, викрав належний потерпілому ОСОБА_6 гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 4070 грн., який потерпілий залишив на прилавку магазину, поки відлучався до свого велосипеда, щоб перекласти продукти харчування. У подальшому ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 4070 , 00 грн.
Дотримуючись засад кримінального судочинства, а саме доступу до правосуддя і змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів, відповідно до вимог ст. 351 КПК України, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, пояснив суду, що скоїв злочин саме так, як вказано в обвинувальному акті. Фактичні обставини справи, кваліфікацію злочину, а також наслідки злочину не оспорює. Також обвинувачений зазначив, що щиро кається у вчиненому та зробив для себе відповідні висновки, запевнив суд, що подібне більше не повториться.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не

викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною.
Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Відповідно до частини 1статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.
Частиною 1статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до частини 2статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином , раніше в силу ст.89 КК України не судимий, неодружений, є особою працездатного віку , однак офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, інвалідності немає , утриманців також, за місцем проживання характеризується посередньо .
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яке обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку .
Так, призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що вчинене ним кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України належать до тяжких, позицію прокурора про відсутність необхідності реального відбуття покарання обвинуваченому, конкретні обставини справи, характер і ступінь небезпечності вчинених ним діянь, дані про особу обвинуваченого, який раніше в силу ст.89 КК України, не судимий.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009

року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
На суд покладається обов`язок відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.
Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників кримінального провадження.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступінь тяжкості скоєних злочинів, пом`якшуючі покарання обставини, особу ОСОБА_4 , його ставлення до скоєного злочину та вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, можливе без відбуття покарання в місцях позбавлення волі. 
Суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого, у період його дії на нього слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
При цьому тривалість іспитового строку відповідно ч. 4 ст. 75 КК України визначає суд, та вважає, що такий строк має становити 1 рік.
Наведене відповідає вимогам ст. 50 КК України, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. 
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у виді особистого зобов`язання залишити до набрання вироком законної сили.
Речові докази відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд 
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. 
Початок іспитового строку відраховувати з дня ухвалення вироку суду.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Міру запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_4  не змінювати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1