465/11704/25 
1-кп/465/361/26

ВИРОК
Іменем України 

10.02.2026 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі головуючого судді- ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025141370000835 від 03 листопада 2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич, Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, непрацюючого, -

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

у с т а н о в и в:

03.11.2025, близько 08 години 45 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, знаходячись у приміщенні торговельного залу магазину «Аврора» (ТЗОВ «Вигідна покупка» код ЄДРПОУ 41130363), що по вул. Героїв УПА, 78 у м. Львові, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з торгівельних стелажів вищевказаного магазину упаковку кави смаженої «Le Cafe Grande», вагою 500 грам, вартістю 249 гривень 17 копійок, шість упаковок кави натуральної смаженої меленої «Mason Cafe Espresso Intense», вагою 420 грам, вартістю 1295 гривень, всього майна на загальну суму 1544 гривень 17 копійок без ПДВ, які поклав у рюкзак. Однак, ОСОБА_4 , проходячи з викраденим товаром повз касу, не оплативши його вартості, був помічений працівником магазину «Аврора», який біля вхідних дверей у магазин вимагав останнього зупинитися та повернути викрадений товар. Не зважаючи на такі вимоги та усвідомлюючи, що його дії викриті, а також те, що Наказом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022 року (із подальшими змінами) введено воєнний стан на території України, ОСОБА_4 , почав втікати з викраденим майном з магазину, відтак, його дії із таємного викрадення чужого майна переросли у відкрите викрадення чужого майна (грабіж), що вчинене в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.186 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті. Цивільний позов визнав повністю.У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати.
Крім повного визнання вини обвинуваченого, його винуватість стверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування.
Представником потерпілого Товариства з обмеженою відповідальністю «Вигідна покупка» ОСОБА_5 подано заяву про проведення судового розгляду без його участі, заявлений цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вигідна покупка» просить суд задовольнити, та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вигідна покупка» матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 1853, 00 грн.
Відтак на підставі ст.55 КПК України та відповідно до ч.1 ст.325 КПК суд ухвалює рішення про завершення судового розгляду у відсутності потерпілого.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Фактичні обставини справи підтверджуються доказами, зібраними в ході досудового розслідування, та ніким не оспорюються в судовому засіданні. З огляду на це, суд, з`ясувавши, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумніву в добровільності їх позицій, роз`яснивши, що вони в такому випадку позбавляються права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає за доцільне розглянути справу за правилами, передбаченими цими нормами.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення ,вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжким злочином.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог ст.50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти росії» від 29.11.2007 р.).
Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушенення, фактичні обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання -щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують покарання не встановлено , а також враховуючи особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як убачається з роз`яснень п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Судом встановлено, що вироком Старовижівського районного суду Волинської 0бласті від 11.02.2025 ОСОБА_4 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді 17000 грн. штрафу.
Відповідно до довідки Державної установи "Центр пробації" філія державної установи "Центр пробації" у Льівській області Дрогобицький районний відділ від 11.11.2025 року № 262885-2025, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджений 11.02.2025 року вироком Старовижівського районного суду Волинської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень. Станом на 12.11.2025 року засуджений ОСОБА_4 перебуває на обліку Дрогобицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, та призначений вироком суду штраф не сплатив.
Таким чином, відповідно до положень ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, слід повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
При цьому, суд враховує правила складання покарань, визначені ч.3 ст.72 КК України, згідно з якою основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Окрім того, представником потерпілого Товариства з обмеженою відповідальністю «Вигідна покупка» ОСОБА_5 було подано до суду цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1853,00 грн., завданої злочином.
Згідно ст.28 КПК України особа, яка зазнала матеріальної і моральної шкоди від злочину вправі при провадженні у кримінальній справі пред`явити позов до обвинуваченого.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ст.128 КПК України суд, постановляючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Суд задовольняє цивільний позов повністю або частково, якщо у судовому засіданні були доведені стороною обвинувачення та цивільним позивачем матеріально-правові підстави позову. У разі повного або часткового задоволення позову суд має навести відповідні докази, провести розрахунки розміру відшкодування, а також вказати норми матеріального права, на підставі яких вирішується позов.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вигідна покупка» про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1853,00 грн. підлягають до задоволення в повному обсязі, оскільки такі суд вважає доведеними в ході судового розгляду. Таким чином, цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вигідна покупка» про відшкодування матеріальної шкоди необхідно задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вигідна покупка`заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 1853,00 грн.
Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Запобіжний захід тримання під вартою слід залишити в силі до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
На підставі ст.71 КК України до даного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 11.02.2025, згідно з яким ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та засуджений до 17000грн. штрафу та остаточно за сукупністю вироків визначити покарання ОСОБА_4 у вигляді 7 (семи)років позбавлення волі та 17000 грн. штрафу.
На підставі ч.3 ст.72 КК України покарання за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 11.02.2025 у вигляді 17000грн. штрафу виконувати самостійно.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, а саме- з 03.11 2025 року.
Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вигідна покупка» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вигідна покупка» - 1853 (одну тисячу вісімсот п`ятдесят три) грн., 00 коп. заподіяної шкоди.
Речові докази по справі:3 DVD-R диски, які згідно постанов слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №» ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 від 03.11.2025, 03.11.2025, 10.11.2025 визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 05.11.2025 р. арешт майна на куртку чорного кольору з капюшоном сірого кольору з надписом «Firetrap», грошові кошти в сумі 1140 гривень, рюкзак синьо – коричневого кольору з білими краплями, рюкзак чорного кольору.
Речові докази: куртку чорного кольору з капюшоном сірого кольору з надписом «Firetrap», грошові кошти в сумі 1140 гривень, рюкзак синьо – коричневого кольору з білими краплями, рюкзак чорного кольору – повернути ОСОБА_4 .
Запобіжний захід: тримання під вартою - залишити в силі до набрання вироком законної сили.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.
З інших підстав, вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя          ОСОБА_1