ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/9540/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Юрко І.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 в адміністративній справі №160/9540/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0941081-2417-0486 від 30.06.2022 року; №0678443-2417-0486-UА1206017001020279 від 03.08.2023 року; №0941082-2417-0486 від 30.06.2022 року; №0941083-2417-0486 від 30.06.2022 року; №0941084-2417-0486 від 30.06.2022 року; №0941085-2417-0486 від 30.06.2022 року; №0941086-2417-0486 від 30.06.2022 року; №0941087-2417-0486 від 30.06.2022 року; №0678447-2417-0486-UА12060170010378670 від 03.08.2023 року; №0941093-2417-0486 від 30.06.2022 року; №1680040-2417-0486 від 30.06.2022 року; №1680041-2417-0486 від 30.06.2022 року; №0941090-2417-0486 від 30.06.2022 року; №0941091-2417-0486 від 30.06.2022 року; №0941092-2417-0486 від 30.06.2022 року; №0678444-2417-0486-UА12060130000012028 від 03.08.2023 року; №0678445-2417-0486-UА12060170000010585703 від 03.08.2023 року; №0678449-2417-0486-UА12060170010378670 від 03.08.2023 року; №0678451-2417-0486-UA12060170010378670 від 03.08.2023 року; №0678456-2417-0486-UA12060130000012028 від 03.08.2023 року; №068448-2417-0486-UA12060170010378670 від 03.08.2023 року; №0678452-2417-0486-UA12060170010378670 від 03.08.2023 року; №0678485-2417-0486-UA12060130000012028 від 03.08.2023 року; №0678450-2417-0486-UA12060170010378670 від 03.08.2023 року; №0418906-2417-0486-UA12060170010585703 від 03.08.2023 року; №0678446-2417-0486-UA12060170010585703 від 03.08.2023 року на загальну суму 395120,04 грн. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 в адміністративній справі №160/9540/25 позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення №0678444-2417-0486-UA12060130000012028 вiд 03.08.2023 року; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням суду подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог, та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення: 
- №0678456-2417-0486-UA12060130000012028 вiд 03.08.2023 у сумі 2 040,56 грн. за 2020 рік; №0678454-2417-0486-UA12060130000012028 вiд 03.08.2023 у 2 827,95 грн за 2021 рік; №0678444-2417-0486-UA12060130000012028 вiд 03.08.2023 у сумі 3 063,61 грн за 2022 рік; №0941091-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 11 007,36 грн за 2021рік; №0941092-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 1 484,10 грн. за 2021 рік; №0678445-2417-0486-UA12060170010585703 вiд 03.08.2023 у сумі 11 924,64 грн за 2022 рік; №0678446-2417-0486-UA12060170010585703 вiд 03.08.2023 у сумі 1 607,78 грн за 2022 рік; №0941081-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 6 670,86 грн. за 2021 рік; №0678443-2417-0486-UA12060170010720279 вiд 03.08.2023 у сумі за 2022 рік; №0941082-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 31 316,04 грн за 2021рік; №0941083-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 11 424,84 грн за 2021рік; №0941084-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 11 098,62 грн за 2021рік; №0941085-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 40 964,22 грн за 2021рік; №0941086-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 15 352,02 грн за 2021рік; №0941087-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 11 274,00 грн за 2021 рік; №0678447-2417-0486-UA12060170010378670 від 03.08.2023 у сумі 33 925,71 грн за 2022 рік; №0678448-2417-0486-UA12060170010378670 від 03.08.2023 у сумі 12376,91 грн за 2022 рік; №0678449-2417-0486-UA12060170010378670 вiд 03.08.2023 у сумі 12 023,51 грн за 2022 рік; №0678450-2417-0486-UA12060170010378670 вiд 03.08.2023 у сумі 44 377,91 грн за 2022 рік; №0678451-2417-0486-UA12060170010378670 вiд 03.08.2023 у сумі 12 213,5 грн за 2022 рік; №0678452-2417-0486-UA12060170010378670 вiд 03.08.2023 у сумі 16 631,36 грн за 2022 рік; №1680040-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 5 058 грн за 2021 рік; №1680041-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 3 830,4 грн за 2021 рік; №0941090-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 34 195,6 грн за 2021 рік; №0941093-2417-0486 вiд 30.06.2022 у сумі 741,6 грн, за 2021 рік; №0418906-2417-0486-UA12060170010585703 вiд 05.06.2023 у сумі 34 961,90 грн за 2022 рік. 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у власності ОСОБА_1 перебувають наступні об`єкти нерухомого майна: нежиле примiщення загальною площею 1338,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності з 27.12.2017; нежиле примiщення загальною площею 1023,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності з 27.12.2017; нежиле примiщення загальною площею 554,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , частка власності 17/100 перебуває у власності з 04.12.2017; нежиле примiщення загальною площею 501,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває у власності з 04.12.2017; нежитлова будівля загальною площею 388,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , перебуває у власності з 21.12.2017; єдиний майновий комплекс загальною площею 375,8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , перебуває у власності з 21.12.2017; нежитлова будівля загальною площею 374,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , перебуває у власності з 05.12.2017; нежиле примiщення загальною площею 362,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , перебуває у власності з 04.12.2017; нежиле примiщення загальною площею 218 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , перебуває у власності з 05.06.2018; нежиле примiщення загальною площею 56,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , перебуває у власності з 25.04.2017; нежитлова будівля загальною площею 48,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 , перебуває у власності з 05.12.2017; нежиле примiщення загальною площею 34,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 , перебувало у власності з 05.12.2017 по 14.01.2019; нежиле примiщення загальною площею 30,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12 , перебувало у власності з 05.12.2017 по 14.01.2019; нежиле примiщення загальною площею 56,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , перебуває у власності з 05.12.2017; квартира загальною площею 30,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_13 , перебуває у власності з 20.04.2018; квартира загальною площею 61,8 кв. м., що знаходиться за адресою: : АДРЕСА_14 , перебуває у власності з 05.12.2017;- житловий будинок загальною площею 766,3 кв. м., що знаходиться за адресою: : АДРЕСА_15 , перебуває у власності з 20.04.2018.
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішенням, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі ПК України). 
Пунктом 6.3 статті 6 ПК України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.
За змістом пункту 8.1 статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
Пунктом 8.3 статті 8 ПК України визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до підпункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно.
Пунктом 10.3 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.
Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом..
У відповідності до пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Пункт 12.5 статті 12 ПК України передбачає, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Статтею 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Порядок нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Приписи підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлюють, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Підпунктом «в» підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, зокрема за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.
Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Вирішуючи питання стосовно нарахування позивачу податкову на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єктами нерухомого майна, які знаходяться на території Зеленодольської територіальної громади та м. Кривий Ріг, колегія суддів виходить з наступного.
З положень підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції до внесенням змін Законом України від 11.04.2023 року №3050-ІХ) 
тимчасово положення статті 266 цього Кодексу застосовуються з урахуванням таких особливостей: за 2021 та 2022 податкові (звітні) роки не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та за об`єкти житлової нерухомості, що стала непридатною для проживання у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;
за період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, які перебувають у власності юридичних осіб, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та за об`єкти житлової нерухомості, що стала непридатною для проживання у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;
тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, не нараховується та не сплачується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації. При цьому платники податку - юридичні особи протягом шести календарних місяців після місяця, в якому припинено чи скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, мають право подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відображаються зміни розміру податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за відповідний податковий період. Для платників податку - фізичних осіб контролюючий орган самостійно обчислює податкове зобов`язання за період з 1 січня по 1 березня 2022 року.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії та територій тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Законом України від 11.04.2023 року №3050-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» внесено зміни до пункт 69.22 та викладено в новій редакції, зокрема: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується та не сплачується:
1) за об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України: за 2021 та 2022 роки - за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, що перебувають у власності фізичних осіб; за період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року - за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, що перебувають у власності юридичних осіб, та за об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб.
Починаючи з 1 січня 2023 року за об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, що перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, у якому завершено бойові дії або тимчасову окупацію на відповідній території.
Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
З огляду на положення пункту 1постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 року за №364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» (у редакцій, чинній на момент прийняття податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень ), до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій, території активних бойових дій та території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 12.2022 року №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/ 39004 (далі - Наказ №309).
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Наказу №309, Зеленодольську міську територіальну громаду з 24.02.2022 року віднесено до територій можливих бойових дій. 
В свою чергу наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року №376 визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 та затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі Наказ №376).
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Наказу №376, Зеленодольську міську територіальну громаду з 24.02.2022 року віднесено до територій можливих бойових дій. 
Отже, за нормами підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції до внесенням змін Законом України від 11.04.2023 року №3050-ІХ), які підлягають застосуванню до спірних правовідносин та були чинні на момент виникнення спірних правовідносин, єдиною умовою для ненарахування та несплати зазначених податкових зобов`язань було розташування відповідних об`єктів нерухомого майна на території, на якій ведуться (велися) бойові дії.
Таким чином, з огляду на той факт, що починаючи з 24.02.2022 року Зеленодольську міську територіальну громаду віднесено до територій можливих бойових дій, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єктом нерухомого майна позивача, який знаходиться на території Зеленодольської міської територіальної громади, за період з 01.03.2022 року по 31.12.2022 року не підлягав нарахуванню позивачу, а отже податкове повідомлення-рішення №0678444-2417-0486-UA12060130000012028 вiд 03.08.2023 року є протиправним та підлягає скасуванню.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, апелянтом не зазначено. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 в адміністративній справі №160/9540/25, - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 в адміністративній справі №160/9540/25, - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак 

суддя І.В. Юрко