ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 січня 2026 року
м. Київ 
справа № 172/356/24
провадження № 61-14993св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ємельяненко Карім Олегович, на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року у складі судді  Діденко А. О. та постанову Дніпровського апеляційний суду від 15 жовтня  2025 року у складі колегії суддів Красвітної Т. П., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю.,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1. У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування.
2. Позов мотивувала тим, що у 2001 році вона познайомилася зі ОСОБА_4 , з яким у неї склалися гарні стосунки і вони вирішили проживати разом однією сім`єю як подружжя. З цього часу вони вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. Шлюб між ними не було зареєстровано, але мали спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконуючи бойове завдання при відсічі і стримуванні збройної агресії рф в м. Ізюм Харківської області.. 
3. Зазначала, що в останні роки життя ОСОБА_4 вона надавала йому допомогу, опікувалася ним, забезпечувала його потреби, піклувалася про стан здоров`я, у зв`язку з тим, що він за життя страждав на хворобу, пов`язану з психічним станом, а також за загальним станом здоров`я потребував сторонньої допомоги. 
4.  ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.
5. За життя ОСОБА_4 заповіт не складав, його похованням також займалося вона. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема, на грошові вклади та земельну ділянку площею 4,6162 га, кадастровий номер 1220784100:01:008:0011, 1/3 частини земельної ділянки площею 4,5947 га, кадастровий номер 1220781100:02:002:0106, 1/3 частини земельної ділянки, площею 4,5947 га, кадастровий номер 1220784100:01:008:0015.
6. Спадкоємцями другої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є відповідачі у справі - брат і сестра померлого. 
7. Після смерті ОСОБА_4 вона звернулася до державного нотаріуса із заявою про отримання спадщини, проте постановою від 18 липня 2023 року нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій, оскільки не підтверджено факт її проживання однією сім`єю зі ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу для включення в коло спадкоємців та визначення належної їй частки у спадковому майні. 
8. Зазначає, що у зареєстрованих шлюбних відносинах за вказаний період ні вона, ні ОСОБА_4 не перебували. Крім того, вона лікувала спадкодавця за свій рахунок, забезпечувала йому належні умови проживання, доглядала за ним, тому вважає, що має право на спадкування разом із спадкоємцями другої черги з підстав, визначених статтею 1259 ЦК України. 
9. Враховуючи викладене, просила змінити черговість спадкування після смерті ОСОБА_4 та надати їй право на спадкування разом зі спадкоємцями другої черги.
Стислий виклад змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
10. Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
11. Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив із того, що доводи позивачки про те, що вона тривалий час опікувалася спадкодавцем в силу його хвороби психічного характеру та загального стану здоров`я, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування у розумінні частини другої статті 1259 ЦК України, оскільки позивачкою не доведено належними та достатніми доказами, що ОСОБА_4 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані, що вона протягом тривалого часу опікувалася ним та матеріально забезпечувала його у зв`язку з цим.
12. Постановою Дніпровського апеляційний суду від 15 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Ємельяненка К. О. задоволено частково. Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року залишено без змін.
13. Змінюючи правове обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що позовні вимоги про встановлення факту проживання позивачки та ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини у справі не заявлено; судового рішення, яке набрало законної сили, про встановлення цього факту позивачка не надала.
14. Без встановлення відповідного факту в судовому порядку, пред`явлення позову про зміну черговості одержання права на спадкування є передчасним та необґрунтованим, оскільки одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, може не будь-хто, а лише особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг.
Стислий виклад доводів і вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу
15. 29 листопада 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ємельяненко К. О., через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційний суду від 15 жовтня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
16. У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). 
17. Зокрема, заявниця у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 200/21452/15-ц, № 127/28690/21, № 363/4646/20, № 369/12821/21.
РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
18. Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
19. 08 січня 2026 року справа надійшла до Верховного Суду, ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду. 
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
20.  ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у с. Пришиб Синельниківського району Дніпропетровської області.
21. Місце проживання позивачки з 12 січня 2017 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , а з 06 червня 2023 року - за адресою: АДРЕСА_2 .
22.  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Дебальцівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області.
23. Згідно з копією спадкової справи № 89/2023, заведеної Васильківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області після смерті ОСОБА_4 , із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися відповідачі, оскільки померлий є їхнім братом.
24. 12 червня 2023 року із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 звернулася також позивачка.
25. Постановою державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 18 липня 2021 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_4 , оскільки не підтверджено факту сумісного проживання з померлим та наявності спадкоємців другої черги за законом.
26. Згідно з копією довідки, виданої Дебальцівським старостинським округом Синельниківського району Дніпропетровської області 28 березня 2023 року, ОСОБА_4 дійсно був зареєстрований на день своєї смерті на АДРЕСА_3 . Також зазначено, що померлий до смерті і на день смерті проживав один.
27. Відповідно до копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) від 12 квітня 2023 року № 72116675, ОСОБА_4 за життя заповіту не склав.
28. Також встановлено, що спільний син позивачки та спадкодавця - ОСОБА_5 помер раніше батька - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 14 березня 2022 року Васильківським відділом ДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровської області.
29. Відповідно до довідки КП «Васильківська ЦРЛ» Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року ОСОБА_4 проживав у с. Пришиб Синельниківського району Дніпропетровської області, раніше перебував на обліку у лікаря-психіатра лікувального закладу з діагнозом: легка розумова відсталість.
30. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» на картку ОСОБА_1 здійснені грошові перекази: 20 квітня, 20 травня 2022 року, 03 січня, 31 січня, 01 лютого 2023 року, відправник - ОСОБА_4 .
31. Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 із вимогою про встановлення факту її проживання разом із померлим ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини не зверталася, рішення суду про встановлення такого факту не надала, то без встановлення відповідного факту в судовому порядку, пред`явлення позову про зміну черговості одержання права на спадкування є передчасним, а право на пред`явлення такого позову мають лише спадкоємці за законом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Межі касаційного перегляду
32. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
33. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
34. Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги 
35. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
36. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22).
37. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17).
Щодо спадкування та зміни черговості спадкування 
38. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
39. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
40. У частині першій статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
41. Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
42. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України).
43. За змістом статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
44. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
45. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
46. Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом.
47. Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами, як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
48. На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають так юридичні факти, як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги.
49. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
50. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України (див. постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц, від 25 березня 2021 року у справі № 195/707/19-ц, від 20 листопада 2024 року в справі № 179/338/23, від 21 травня 2025 року в справі № 758/1133/22-ц та ін.).
51. Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» ). 
Щодо розмежування підстав позову та вимог позову 
52. Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
53. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
54. Верховний Суд вже формулював висновок про те, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). У резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.
55.  Наприклад, вимоги про встановлення юридичного факту спільного проживання не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи (див. пункти 41, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)).
56. Отже, вимоги про встановлення юридичних фактів не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах позовного провадження, а є лише підставою для вирішення такої справи.
57. Правозастосовний підхід, який ґрунтується на ототожненні підстав та предмета позову та вимагає ініціювання іншого судового провадження з метою оцінки обставин, які становлять підстави позову у цій справі, суперечать завданням цивільного судочинства, визначеним статтею 2 ЦПК України. 
58. З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції, які стали підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про зміну черговості одержання права на спадкування, а саме: «Позовні вимоги про встановлення факту проживання позивачки та ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини у даній справі не заявлено; судового рішення, яке набрало законної сили, про встановлення вказаного факту позивачкою не надано».
59. Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із спадкодавцем є передусім питаннями доведення обставин, що входять до предмета доказування у справі, які суд відображає в мотивувальній частині свого рішення, а зазначення в резолютивній частині судового рішення про встановлення цього факту не є необхідним. 
60. Про фактичні шлюбні відносини зі спадкодавцем та наявність спільної дитини позивачка зазначає як про підстави заявленого позову та саме такими обставинами підтверджує своє право на спадкування як спадкоємиця четвертої черги. Наведені обставини підлягають встановленню судом як такі, що мають значення для правильного вирішення цієї справи. 
61. Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справа № 200/21452/15-ц, на яку міститься посилання у касаційній скарзі, сформулював очевидний висновок про те, що установлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем дає позивачу право на спадкування майна спадкодавця як спадкоємцю четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України.
62. Отже, доведеності у цій справі обставин проживання позивачки однією сім`єю зі спадкодавцем не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини може підтвердити наявність у неї права на спадкування як спадкоємиці четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України, що надає їй право на пред`явлення вимоги про зміну черговості та одержання права на спадкування на рівні зі спадкоємцями другої черги - відповідачами у справі, якщо ОСОБА_1 доведе наявність обставин, визначених частиною другою статті 1259 ЦК України. 
63. Заявлені позивачкою вимоги про зміну черговості та одержання права на спадкування на рівні зі спадкоємцями - відповідачами у справі залежать від встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_4 , при встановлені якого суд повинен це відобразити у мотивувальній частині судового рішення, що апеляційний суд не врахував під час вирішення справи, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме статті 1259 ЦК України, та порушення норм процесуального права. 
64. Такі висновки узгоджуються з висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 21 вересня 2021 року справі № 363/4646/20 (на яку міститься посилання у касаційній скарзі), де серед іншого зазначено, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. У зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.
65. У зв`язку з цим Верховний Суд дійшов висновку, що посилання суду апеляційної інстанції на передчасність пред`явлення вимог ОСОБА_1 про зміну черговості одержання права на спадкування без звернення до суду із вимогою про встановлення факту її проживання разом із померлим однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини є помилковим, а тому постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд. 
66. Посилання в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції на висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17, є нерелевантними, оскільки у цій постанові висновки суду зводились до такого: «Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено права на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом, тому встановлення факту проживання однією сім`єю не породжує юридичних наслідків для позивача». 
67. Отже, доводи касаційної скарги про порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, неврахування висновків Верховного Суду знайшли підтвердження під час перегляду справи Верховним Судом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
68. За змістом частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
69. Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
70. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
71. З урахуванням обґрунтованості доводів касаційної скарги, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
72. При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно звернути увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).
Щодо розподілу судових витрат
73. Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
74. Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд направляє справу на новий апеляційний розгляд, не ухвалюючи судового рішення по суті спору.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Ємельяненко Карім Олегович, задовольнити частково.
Постанову Дніпровського апеляційний суду від 15 жовтня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович