ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/34643/21                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Стефанов  С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 грудня 2025 року                                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді          Оксененка О.М.,
суддів:          Ганечко О.М.,
 Кузьменка В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, в якому просило: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.07.2021 №00509060708.
Позов обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу щодо безпідставного віднесення до складу витрат на збут комісійні винагороди агентам є помилковими та не відповідають фактичним обставинам.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року позовні вимоги - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 06.07.2021 року №00509060708.
Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволення позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час проведення перевірки встановлено безпідставне проведення позивачем господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 за відповідний період та як наслідок документування зазначених операцій та відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності.
Оскільки при перенесенні позивачем інформації з неправомірно складених первинних документів до облікових регістрів, по взаємовідносинах із вищезазначеними контрагентами на загальну суму 2 174 396 грн. було порушено норми частини п`ятої ст. 9 Закону України №996, п. 1.2 Положення № 88, відтак спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що мораторій на проведення податкових перевірок на період карантину прямо закріплений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України (в редакції на момент спірних правовідносин) та вказана норма в частині обмежень на проведення планових перевірок, була чинною, її дія не зупинялась.
Крім того, оскільки позивач виконав всі вимоги законодавства (в тому числі, але не обмежуючись, податкового і з фінансового моніторингу), провів повну ідентифікацію та верифікацію контрагентів, отримав від них повний пакет документів і пересвідчився в їх реальності, відтак наявні підстави для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем подано клопотання, в якому останній просить здійснити процесуальне правонаступництво замінивши позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» її правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнівес» (код ЄДРПОУ 32638319).
Відповідно до   ст. 52 КАС України   у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
З матеріалів справи вбачається, що 23.07.2025 було завершено процедуру припинення ПрАТ «СК «Юнівес» шляхом перетворення в ТОВ «Юнівес», про що свідчить відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне замінити позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» її правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнівес».
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження з 21 жовтня 2025 року.
У силу вимог частини першої статті 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Частиною другою наведеної статті передбачено, що у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, п. 2 частини 1 ст. 13 розділу IV, ст. 25 розділу IV Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зі змінами та доповненнями, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2021 року № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» та інших законодавчих актів, наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 02.04.2021 № 2741-п, проведена документальна планова виїзна перевірка Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2017 по 31.12.2020, валютного законодавства за період з 01.07.2017 по 31.12.2020, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2020 та іншого законодавства за відповідний період.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 14.05.2021 № 38858/Ж5/26-15-07-08-02/32638319 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» відповідно до висновків якого, зокрема, встановлено порушення позивачем вимог п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.10.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 2 174 396 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 2 174 396 грн., а саме встановлено неправомірне віднесення до складу витрат на збут комісійні винагороди агенту на загальну суму 2174 396 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 2 174 396 грн., що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності на загальну суму 2174 396 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 2 174 396 гривень.
На підставі акту перевірки від 14.05.2021 № 38858/Ж5/26-15-07-08-02/32638319 Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 06.07.2021 року № 00509060708, яким позивачу визначено суму завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2 147 396,00 грн. за 2018 рік.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки висновок Головного управління ДПС у м. Києві про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованим та безпідставним, тому наявні підстави для скасування спірного податкового повідомення-рішення.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності п. п. 44.1, 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього       Кодексу.
Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому, Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі статтею 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документа не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
У той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні даних податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
Як свідчать матеріали справи, під час проведення перевірки контролюючий органом в порушення п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України за період з 01.07.2017 по 31.12.2020, неправомірно віднесено до складу витрат на збут комісійні винагороди агенту на загальну суму 2174 396 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 2174 396 грн., що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності на загальну суму 2174396 грн., в тому числі за 2018 рік на суму 2 174 396 гривень.
На думку податкового органу, зазначені порушення полягають в тому, що позивачем безпідставно віднесло до складу витрат на збут комісійні винагороди агенту ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) та ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ).
Так, статтею 15 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти.
Страхові агенти фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.
У свою чергу, взаємовідносини між ПрАТ «СК «Юнівес» та ОСОБА_2 базувались на договорі доручення № 307-16/УРР-А від 30.11.2016 року, а з ОСОБА_1 на договорі доручення № 719-18/КВ-А від 27.04.2018, за умовами яких ПрАТ «СК «Юнівес» доручає, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язуються надавати посередницькі послуги у сфері   страхування від імені, в інтересах і за рахунок ПрАТ «СК «Юнівес», а саме: залучати страхувальників за видами страхування, зазначеними у Додатку № 1 до цього Договору; здійснювати контроль за внесенням Страхувальниками страхових платежів; консультувати потенційних клієнтів Довірителя з питань страхування; укладати договори страхування за видами страхування, зазначеними у виданій ПрАТ «СК «Юнівес» довіреності; надавати інші посередницькі послуги у сфері страхування, які додатково узгоджуються Сторонами Договору.
Відповідно до п. 3.1 договорів доручення за надання послуг ПрАТ «СК «Юнівес» зобов`язувався сплачувати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 винагороду з урахуванням вимог податкового законодавства України.
Порядок визначення розміру винагороди регламентувався Додатком № 1 до цього Договору, відповідно до якого розмір винагороди був встановлений у процентному відношенні від розміру страхових платежів, які надійшли на поточні рахунки за посередництва страхового агента.
Пунктом 3.3 договорів доручення було визначено, що підставою для нарахування винагороди є Акт виконаних робіт, який складається за формою Додатку № 6 до цього Договору на підставі Зведеного звіту.
Відповідно, ПрАТ «СК «Юнівес» було проведено перевірку ОСОБА_2 на відповідність Кваліфікаційним вимогам до страхових агентів, необхідні для здійснення посередницької діяльності з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затверджених Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 23.07.2013 № 2401 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.08.2013 за № 1398/23930.
Як наслідок, позивачем було встановлено особу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , факт їх реєстрації суб`єктом господарської діяльності, який має право здійснювати посередницьку діяльність зі страхування (КВЕД 66.22), та який зареєстрований платником єдиного податку 3-ої групи, а також була встановлена повна відповідність ОСОБА_2 необхідних спеціальних професійних вимог та здійснено реєстрацію страхового посередника в Централізованій Базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України.
Протягом 2017-2018 років за посередництва ОСОБА_2 було укладено понад 11 тисяч договорів страхування, за якими отримано страхових платежів на загальну суму понад 9,9 мільйонів грн, та як наслідок ОСОБА_2 подано до ПрАТ «СК «Юнівес» відповідні Зведені звіти, які містили детальну інформацію щодо осіб страхувальників, видів, номерів та дати укладення договорів страхування, дати здійснення страхових платежів, копії відповідних Зведених звітів додані позивачем до матеріалів справи.
Протягом 2018 року за посередництва ОСОБА_1 було укладено 253 договори страхування, за якими отримано страхових платежів на загальну суму 218,6 тис. грн, про що ОСОБА_1 подано до ПрАТ «СК «Юнівес» відповідні Зведені звіти, які містили детальну інформацію щодо осіб страхувальників, видів, номерів та дати укладення договорів страхування, дати здійснення страхових платежів, копії відповідних Зведених звітів додані позивачем до матеріалів справи.
На підставі отриманих Зведених звітів, Сторонами було складено Акти виконаних робіт, копії яких додаються, та здійснено оплату винагороди страховому агенту в строки та на умовах визначених Договором доручення.
При цьому, як вірно відзначено судом першої інстанції, складені Акти виконаних робіт та Зведені звіти страхового агента ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають всі необхідні істотні реквізити первинних документів, а інформація щодо надходження страхових платежів за укладеними договорами страхування підтверджується банківськими виписками, та є підтвердженням фактично здійснених господарських операцій та укладеними договорами страхування.
Вищезазначені первинні документи цілком правомірно були прийняті до обліку ПрАТ «СК «Юнівес», а інформація, що в них містилась була систематизована на рахунках бухгалтерського обліку. Господарські операції були відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Твердження апелянта про невідповідність первинних документів щодо господарської операції між ПрАТ «СК «Юнівес» та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з оглядя на подання ФОП ОСОБА_2 звітності з нульовим показниками», а ФОП ОСОБА_1 з 2017 року взагалі не подання  звітності фінансово-господарської діяльності колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.
Так, положення Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачають, що функції контролю та нагляду щодо виявлення та   запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання покладено виключно на уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом.
Перевірка правильності складання та повноти звітності поданої суб`єктом господарювання з боку інших суб`єктів господарювання є прямим втручанням в здійснення господарської діяльності, що суперечить конституційним засадам підприємницької діяльності.
У свою чергу, слід враховувати, що позивач як платник податку самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків контрагентом, порушення ним правил здійснення господарської діяльності.
У даному випадку позивач не може нести відповідальність за можливі невиконання контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.
При цьому, ПрАТ «СК «Юнівес» повідомило ОСОБА_2 про висновки, до яких прийшло Головне управління ДПС у м. Києві на підставі відомостей АІС «Податковий блок» про звітування нею з 2018 року з нульовим показниками.
Відповідно, ФОП ОСОБА_2 надано податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця за І квартал 2018 року, в рядку 06 якої чітко зазначається обсяг доходу за звітний (податковий) період, що оподатковуються за ставкою 5%, в розмірі 1 287 639,40 грн., та 1 півріччя 2018 року, в рядку 06 якої чітко зазначається обсяг доходу за звітний (податковий) період, що оподатковуються за ставкою 5%, в розмірі 2 184 660,64 грн.
З огляду на викладене, висновки Акту перевірки та Податкового повідомлення-рішення про порушення ПрАТ «СК «Юнівес» п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України щодо відображення господарської операції з ОСОБА_2 є такими, що не відповідають дійсності, не мають правового підґрунтя та не підтверджуються жодними доказами.
До того ж, в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких Головне управління ДПС у м. Києві дійшло висновку, що ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 є фіктивними, оскльки зазначені фізичні особи-підприємці: є реальними особами та громадянами України; зареєстровані на підставі дійсних документів, а саме паспорту громадянина України та картки платників податків та зазначені документи не підроблені, ніколи не були втраченими, позиченими або викраденими; не відносяться до осіб, які є малозабезпеченими або психічно хворими тощо.
Крім того Головним управлінням ДПС у м. Києві жодним чином не підтверджено, що зазначені вище ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 існували протягом короткого терміну, на їх банківських рахунках відсутній рух коштів, або навпаки занадто великий обсяг фінансових операцій на банківських рахунках, як для особи, що веде нещодавно підприємницьку діяльність.
Також слід зазначити, що договори доручення, які укладені між ПрАТ «СК «Юнівес» та ФОП ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_1 не містять жодних дефектів, оскільки, вчиняючи правочини, сторони дотрималися вимог, передбачених законодавством, а зобов`язання за договорами були виконані належним чином, що і спричинило настання відповідних правових наслідків, а саме оплату винагороди за виконання послуг від імені страховика.
За своєю правовою природою грошові суми, сплачені ПрАТ «СК «Юнівес» на корить ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , є виплатою винагороди страховим посередникам за надані послуги щодо укладання (пролонгації) договорів страхування.
Так, підпункт 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України визначає, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Особливості оподаткування страховика визначені п. 141.1 ст. 141 Податкового кодексу України, відповідно до пп. 141.1.3 зазначеного пункту фінансовий результат до оподаткування страховика збільшується на позитивну різницю між сумою будь-яких виплат (винагород) страховим посередникам та іншим особам за надані послуги щодо укладання (пролонгації) договорів страхування та сумою нормативу витрат на виплати страховим посередникам, розрахованих за методикою, визначеною уповноваженим органом, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Підпункт 14.1.125-1.пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України закріплює, що норматив витрат на виплати страховим посередникам гранично допустима величина будь-яких виплат (винагород) страховим посередникам та іншим особам за надані послуги щодо укладання (пролонгації) договорів страхування, встановлена для цілей цього Кодексу за методикою, визначеною уповноваженим органом, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Таким чином, Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок, в якому витрати на виплату винагороди страховим посередникам можуть збільшити фінансовий результат страхової компанії до оподаткування, а отже вважатися об`єктом оподаткування перевищення виплат (винагород) страховим посередникам над норматив витрат на виплати страховим посередникам.
Натомість, відповідно до п. 19 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 31.12.99 року № 318 комісійні винагороди продавцям, торговим агентам, що забезпечують збут відображуються у складі Витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг).
Відповідно, виплати винагород страховим посередникам ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 не перевищили норматив витрат на виплати страховим посередникам, а отже не є об`єктом оподаткування в розумінні п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, натомість кваліфікуються як витрати на збут.
З огляду на встановлені обставини, висновок Головного управління ДПС у м. Києві про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між ПрАТ «СК «Юнівес» та ФОП ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованим та безпідставним.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Замінити позивача у справі - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнівес».
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя             О.М. Оксененко

Судді                                                                      О.М. Ганечко

                                                                                                В.В. Кузьменко