П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/3536/25	

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Новобузького районного суду Миколаївської області та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із позовом до Новобузького районного суду Миколаївської області та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі – ТУ ДСА в Миколаївській області), в якому просить:
- визнати протиправними дії Новобузького районного суду Миколаївської області щодо винесення наказу від 14.01.2025 № 13-аг про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі провідному спеціалісту Новобузького районного суду ОСОБА_1 на 2025 рік (з 01.01.2025) в розмірі 30 % посадового окладу та про скасування наказу від 14.01.2025 № 13-аг;
- визнати протиправними дії Новобузького районного суду Миколаївської області щодо винесення пункту 4 наказу від 06.02.2025 № 27-аг про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі головному спеціалісту Новобузького районного суду ОСОБА_1 на 2025 рік (з 07.02.2025) в розмірі 30 % посадового окладу та про скасування пункту 4 наказу від 06.02.2025 № 27-аг;
- зобов`язати ТУ ДСА в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі головному спеціалісту Новобузького районного суду ОСОБА_1 відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) та наказу Новобузького районного суду «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 » від 30.11.2023 № 155-аг з 01.01.2025 по 31.12.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.11.2023 № 155-аг, на виконання частини 1 статті 52 Закону № 889-VIII, встановлена з 01.12.2023 надбавка за вислугу років на державній службі у розмірі 50 % посадового окладу, як особі, стаж державної служби якої становить 23 роки 2 місяці 30 днів. Однак, на виконання пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджету України на 2025 рік» Новобузький районний суд Миколаївської області прийняв наказ від 14.01.2025 №13-аг «Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі державним службовцям Новобузького районного суду на 2025 рік», яким з 01.01.2025 на 2025 рік позивачці здійснений перерахунок надбавки за вислугу років і встановлений її розмір 30 % посадового окладу. На переконання позивачки, під час визначення розміру її надбавки за вислугу років на державній службі відповідач протиправно керувався Законом України «Про Державний бюджету України на 2025 рік», оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закон не має зворотної дії в часі; а також з огляду на те, що скасування чи зміна Законом України про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій, які передбачені спеціальними законами, суперечить положенням статті 6, 19 і 130 Конституції України.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Новобузького районного суду Миколаївської області від 14.01.2025 № 13-аг «Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі державним службовцям Новобузького районного суду на 2025 рік» в частині встановлення на 2025 рік з 01.01.2025 надбавки за вислугу років на державній службі провідному спеціалісту Новобузького районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 в розмірі 30 % посадового окладу;
Визнано протиправним та скасовано пункт 4 наказу Новобузького районного суду Миколаївської області від 06.02.2025 № 27-аг «Про призначення ОСОБА_1 » на посаду головного спеціаліста.
Зобов`язано ТУ ДСА в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 з 01.01.2025 відповідно до статті 52 Закону № 889-VIII у розмірі 50% посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.
Суд також відмовив у задоволені клопотання ОСОБА_1 про звернення рішення суду до негайного виконання.
В апеляційній скарзі, ТУ ДСА в Миколаївській області посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування своєї позиції апелянт наголошує на тому, що згідно з частинами другою-третьою статті 95 Конституції України виключно законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Посилаючись на положення пункту 13 Прикінцевих положень Закону України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якою визначено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 % посадового окладу. Таким чином, на переконання апелянта, розмір надбавки у 2025 році встановлений позивачці цілком обґрунтовано, а тому відсутні підстави для визнання протиправними дії та задоволення позову.
Позивачка своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За такого правового регулювання, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку судового рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посадах державної служби Новобузького районного суду Миколаївської області з 01.12.2023, що підтверджується записами № 40-42 трудової книжки позивачки НОМЕР_1 .
Згідно з пунктом 3 Наказу Новобузького районного суду Миколаївської області від 30.11.2023 № 155-аг «Про призначення ОСОБА_1 » позивачці встановлена надбавка за вислугу років на державній службі в розмірі 50 % посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої становить 23 роки 02 місяці 30 днів.
01.01.2025 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», відповідно до абзацу 4 пункту 13 розділу «Прикінцеві положення» якого надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 % посадового окладу.
Відповідно до наказу Новобузького районного суду Миколаївської області від 14.01.2025 № 13-аг «Про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі державним службовцям Новобузького районного суду на 2025 рік» позивачці встановлена з 01.01.2025 на 2025 рік надбавка за вислугу років на державній службі в розмірі 30 % посадового окладу, як такій, стаж державної служби якої станом на 01.01.2025 становить 24 роки 03 місяці 29 днів.
Наказом Новобузького районного суду Миколаївської області від 06.01.2025 № 27-аг «Про призначення ОСОБА_1 » позивачка призначена на посаду головного спеціаліста Новобузького районного суду Миколаївської області та встановлена з 07.02.2025 надбавка за вислугу років на державній службі у розмірі 30 % посадового окладу (стаж на державній службі становить 24 роки 05 місяців 04 дні).
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка має право отримання надбавки за вислугу років на державній службі відповідно до положень статті 52 Закону України «Про державну службу» у розмірі 50% посадового окладу, а тому вважав, що оскаржуваний наказ слід скасувати та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату вказаної надбавки з 01.01.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідаючи на доводи апелянта стосовно правомірності зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі, колегія суддів керується наступним. 
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України, серед іншого, визначає, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно статті 2 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі і вище - Закон №889-VIII) державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Відповідно до статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.
Частина 6 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) визначає, що правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно частини 1 статті 150 Закону №1402-VIII призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Отже, питання оплати праці державних службовців апарату суду регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Так, відповідно до частини 1 статті 50 Закону №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Згідно частини 2 статті 50 Закону №889-VIII заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).
Частина 4 статті 50 Закону №889-VIII передбачає, що джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.
Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.
При цьому, за приписами частини 5 статті 50 Закону №889-VIII, скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.
Частина 1 статті 46 Закону №889-VIII встановлює, що стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.
Відповідно до частини 1 статті 52 Закону №889-VIII (в редакції Закону від 01.01.2025) надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 % посадового окладу.
Разом з тим, 19.11.2024 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 років» №4059-IX пункт 11 Прикінцевих положень якого передбачає, що у 2025 році оплата праці державних службовців здійснюється на основі класифікації посад, з урахуванням класифікації посад, проведеної у 2024 році, крім державних органів, зазначених у пунктах 16 та 17 цього розділу та частині 7 статті 50 Закону України «Про державну службу».
Згідно пункту 13 Прикінцевих положень Закону №4059-IX надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 % посадового окладу.
Норми Закону України «Про державну службу» щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Крім того, пунктом 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 4059-IX визначено зупинити на 2025 рік дію частини 1 статті 52 Закону України «Про державну службу» в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям державних органів, які здійснюють оплату праці на основі класифікації посад.
Отже, Законом №4059-IX запроваджено норму, яка суперечить нормі статті 52 Закону №889-VIII, а саме: зменшує максимальну межу розміру надбавки за вислугу років на державній службі з 50 % до 30 %, та зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.
Колегія суддів констатує, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання, в теорії права відомі як колізія норм права.
Вирішення колізій у законодавстві, якщо суб`єкти нормоутворення тривалий час не вживають заходів для їх усунення, стає завданням суду. Виконання цього завдання вимагає від суду: 1) встановлення факту існування правової колізії (ситуація, за якої два або більше нормативних акти або норми одного акта регулюють по різному одні і ті ж суспільно-управлінські відносини) та 2) надання пріоритету одному із нормативних актів або норм одного акта.
Загальні підходи до вирішення колізій у законодавстві визначені у положеннях Конституції України, зокрема: 1) Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії (ч.ч.1-3 ст. 8); 2) чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ВРУ), є частиною національного законодавства України; укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (ст.9); 3) закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У свою чергу, частини 1 та 2 статті 6 КАС України визначають підходи до вирішення колізій у законодавстві: 1) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ); 2) у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана ВРУ, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України та ін.
При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.
Досліджуючи спірні правовідносини, колегія суддів зазначає, що Закон про Державний бюджет України - це закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду, тобто є загальним законом (lех generalis). Відповідно до статті 150 Закону №1402-VIII оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих судів регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених Законом №1402-VIII. Законом, що визначає правовий статус державного службовця та регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, є Закон №889-VIII (lex specialis).
Таким чином, спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про державну службу», а не закон про затвердження бюджету України на відповідний рік.
У рішенні від 28.08.2020 №10-р/2020 Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить положенням статті 6, частині 2 статті 19, статті 130 Конституції України.
Отже, враховуючи, що станом на час виникнення спірних правовідносин норми спеціального Закону №889-VIII не зазнали змін в частині порядку обчислення надбавки за вислугу років (подальші зміни в редакції статті 52 відбулися на підставі Закону №4282-IX від 11.03.2025, який опублікований 04.06.2025, а Закон №4059-IX, виходячи з його мети, не може зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин, нарахування позивачці з 01.01.2025 надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог статті 52 Закону №889-VIII, тобто на рівні 3 % посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 % посадового окладу.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи ТУ ДСА в Миколаївській області про правомірність зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі, колегія суддів вважає помилковими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. 
Тож на думку колегії суддів, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції. Будь-яких інших доводів, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить.
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні містити достатньо мотивів, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги та не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Новобузького районного суду Миколаївської області та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко