ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року	Львів	Справа № 163/431/25 пров. № А/857/26956/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судового засідання Тучапської Д.Р.,
представника позивача Домецького О.І.,

розглянувши у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 07 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Шеремета С.А., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Ковель, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 10.02.2025 № 266/25 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо вчинення ним адміністративного правопорушення у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно з оскаржуваною постановою, його притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) за те, що він не уточнив свої облікові дані в період з 16.05.2024 по 18.07.2024. Вказує, що представник ІНФОРМАЦІЯ_3 склав протокол про адміністративне правопорушення та виніс оскаржувану постанову за його відсутності, чим позбавив його права на надання пояснень та заперечень. При цьому про дату, час і місце розгляду справи відповідач у встановленому порядку його не повідомив. Крім цього, зауважує, що доказів його винуватості у вчиненні правопорушення відповідач не навів, тому відсутні підстави стверджувати про наявність в його діях складу правопорушення.
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 07 травня 2025 року постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №266/25 від 10 лютого 2025 року в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 гривень залишено без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання цієї постанови протиправною і її скасування – без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідач надав протокол про адміністративне правопорушення та рапорт. Відомостей щодо уточнення ОСОБА_1 даних у період з 18.05.2024 по 16.07.2024 включно матеріали справи не містять. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Доводи позивача про те, що йому не було відомо про час та місце розгляду протоколу спростовані матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення №266/25, який ОСОБА_1 отримав особисто та в якому зазначено місце, дату та час розгляду протоколу. На підставі досліджених у справі доказів суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржувана постанова винесена суб`єктом владних повноважень із дотриманням усіх встановлених КУпАП вимог, а тому підстави для її скасування відсутні.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про роз`яснення прав та обов`язків, а також про дату розгляду, однак сам факт підпису протоколу не є беззаперечним доказом належного повідомлення про розгляд справи. Вказує, що неявка ОСОБА_1 на розгляд справи свідчить про те, що він не був належним чином поінформований або не мав можливості реалізувати своє право на участь у розгляді. Зауважує, що відсутність в матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів, окрім протоколу та рапорту, які самі по собі не підтверджують факту невиконання обов`язку з уточнення даних, свідчить про відсутність події та складу адміністративного правопорушення. Покликається на примітку до статті 210 КУпАП, яка підлягає застосуванню у цій справі.
У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.
Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 26 січня 2025 року офіцером ІНФОРМАЦІЯ_4 старшим лейтенантом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол № 266/25 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
У протоколі міститься інформація про роз`яснення позивачу змісту ст.63 Конституції України, прав та обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП, повідомлення його про призначення розгляду справи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 на 15:30 годину 10 лютого 2025 року. Протокол підписано ОСОБА_1 , в якому останній зазначив, що вину він визнає частково через те, що не знав про необхідність оновлення даних. У протоколі зазначено, що до нього додається рапорт оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до рапорту оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не уточнив свої облікові дані з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року, що було встановлено 26.01.2025 через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг№.
Постановою № 266/25 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 накладено на позивача стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. Постанову обґрунтовано тим, що 26.01.2025 о 10 год. 25 хв. у ІНФОРМАЦІЯ_6 під час дії особливого періоду було встановлено через єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не уточнив свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження з 18.05.2024 по 16.07.2024 на виконання абз.6 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де зазначено «військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження», чим порушив зазначену норму, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Вина особи підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 26.01.2025, рапортом оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. 
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. 
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Із матеріалів справи слідує, що постановою № 266/25 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 накладено на позивача стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. 
Постанову обґрунтовано тим, що 26.01.2025 о 10 год. 25 хв. у ІНФОРМАЦІЯ_6 під час дії особливого періоду було встановлено через єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не уточнив свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження з 18.05.2024 по 16.07.2024 на виконання абз.6 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де зазначено «військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження», чим порушив зазначену норму, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Вина особи підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 26.01.2025, рапортом оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що 11 квітня 2024 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (далі - Закону № 3633-ІХ), який набрав чинності 18 травня 2024 року.
Підпунктом 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ установлено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Згідно з абзацом 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону № 3633-ІХ) громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до абзацу 6 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції Закону № 3633-ІХ) громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Загальні правила військового обліку встановлені статтею 33 Закону № 2232-XII, якою закріплено, що військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників (підпункт 2 частини 1 статті 37 Закону № 2232-XII).
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі – Порядок № 1487), додатком 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі також - Правила військового обліку).
Відповідно до положень пункту 1 Правил військового обліку призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема:
прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів;
проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань приписки, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у Службі зовнішньої розвідки - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки;
особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з абз. 3 підпункту 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пункту 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ.
Абзацом 6 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції Закону № 3633-ІХ) визначено, що інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Оскільки ОСОБА_1 протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України № 3633-ІХ від 11 квітня 2024 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (тобто в період 18 травня 2024 року по 16 липня 2024 року включно) не уточнив свої військово-облікові дані у відповідності до підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3633-ІХ, у разі перебування на території України – шляхом самостійного прибуття до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до ЦНАП, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності), чим порушив абз.6 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тому його дії вірно кваліфіковані ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Судом першої інстанції не встановлено, що позивач уточнив свої облікові дані (через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження) у визначені Законом строки, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Доказами вчинення позивачем вказаного правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення та рапорт оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 .
26 січня 2025 офіцером ІНФОРМАЦІЯ_4 старшим лейтенантом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол №266/25 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
У протоколі міститься інформація про роз`яснення позивачу змісту ст.63 Конституції України, прав та обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП, повідомлення його про призначення розгляду справи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 на 15:30 годину 10 лютого 2025 року. Протокол підписано ОСОБА_1 , в якому останній зазначив, що вину він визнає частково через те, що не знав про необхідність оновлення даних. У протоколі зазначено, що до нього додається рапорт оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Відповідно до рапорту оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не уточнив свої облікові дані з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року, що було встановлено 26.01.2025 через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг».
Посилання скаржника на те, що вказані докази в сукупності не підтверджують факту вчинення адміністративного правопорушення є необрунтованими, оскільки позивачем жодним чином не спростовано факти, зазначені у вищевказаних документах.
Отже, з досліджених судом доказів слідує, що відомостей щодо уточнення ОСОБА_1 даних у період з 18.05.2024 по 16.07.2024 включно матеріали справи не містять.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП.
Щодо доводів скаржника про протиправне незастосування судом першої інстанції приписів примітки до ст. 210 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з приміткою до статі 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Колегія суддів вважає необгрунтованими покликання скаржника на примітку до статті 210 КУпАП, оскільки позивачем не зазначено, яку саме інформацію відповідач мав можливість отримати шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Доводи скаржника про те, що йому не було відомо про час та місце розгляду протоколу, спростовуються матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення №266/25, який ОСОБА_1 отримав особисто та в якому зазначено місце, дату та час розгляду справи. У протоколі міститься інформація про роз`яснення позивачу змісту ст.63 Конституції України, прав та обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП, повідомлення його про призначення розгляду справи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 на 15:30 годину 10 лютого 2025 року.
Таким чином, оскаржувана постанова ухвалена уповноваженою посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки, якою стягнення накладено в межах санкції статті та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 07 травня 2025 року у справі № 163/431/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін