ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 листопада 2025року
м. Київ
справа № 334/3871/23
провадження № 51-2553 кмп 24
 
Верховний Суд Другою судовою палатою Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
прокурора                                       ОСОБА_9 ,
захисника                                       ОСОБА_10 (у режимі відеоконференції),
законного представника           ОСОБА_11 (у режимі відеоконференці)ї,
особи, щодо якої застосовано
примусові заходи медичного 
характеру                                       ОСОБА_12 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_12 на ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2023 року та Запорізького апеляційного суду від 10 квітня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 220230080000000508 щодо 
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , 
щодо якого застосовано примусові заходи медичного характеру  за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 436^2 Кримінального Кодексу України (далі  - КК України).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2023 року задоволено клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_12 примусових заходів медичного характеру за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 436^2 КК України, у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Згідно з ухвалою ОСОБА_12 вчинив суспільно небезпечне діяння за таких обставин.
Так, ОСОБА_12 , будучи проросійськи налаштованою особою, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_4, використовуючи власний домашній комп`ютер та всесвітню мережу Інтернет, за допомогою особистої сторінки « ОСОБА_13 » у соціальній мережі «Однокласники» («ok.ru») здійснив публічне поширення матеріалів, шляхом розміщення публікації на своїй особистій сторінці у відкритий для перегляду іншими користувачами доступ із назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_2», яку ОСОБА_12 у невстановлений досудовим розслідуванням час відшукав на сторінці групи з назвою - "ІНФОРМАЦІЯ_3". Таким чином, він здійснив поширення матеріалів, у яких міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 03 квітня 2023 року № 92, ОСОБА_12 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії, параноідальна форма, безпреревний перебіг, галюцинаторно-параноідальний синдром, яке позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними у період, що відноситься до інкримінованого йому діяння.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 10 квітня 2024 року ухвалу районного суду про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_12 залишив без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник  просить скасувати згадані ухвали і призначити новий розгляд у суді першої інстанції на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч.1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). Суть доводів скаржника зводиться до того, що місцевий суд усупереч приписам ст. 365 
вказаного Кодексу після стадії судових дебатів, не надавши ОСОБА_12 останнього слова, видалився до нарадчої кімнати, а таке порушення є істотним і зумовлює скасування  оспорюваних рішень. 
Також, на думку автора скарги, застосовані примусові заходи медичного характеру у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом,  є надмірно суворим видом нагляду за інкриміноване діяння. За твердженнями захисник, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою допущені порушення норм права, не усунув їх, у розріз положенням ст. 506 КПК України помилково зазначив, що ОСОБА_12 не набув статусу обвинуваченого і постановив незаконну ухвалу, зміст якої не відповідає ст. 419 цього Кодексу. 
Підстави розгляду кримінального провадження палатою 
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ухвалою від 09 жовтня 2025 року, керуючись ч. 1 ст. 434-1  КПК України передала кримінальне провадження на розгляд Другої судової палати Суду.
Таке рішення було прийнято через необхідність відступу від позиції про застосування норм кримінального процесуального закону в подібних правовідносинах, викладеній в постанові колегії суддів указаної палати від 10 лютого 2022 року (справа №530/1562/20, провадження №51-4222км21), згідно з якою  позбавлення особи, стосовно якої застосовані примусові заходи медичного характеру, права звернутися до суду з останнім словом є істотним порушенням відповідно до  ч. 1 ст. 412 КПК України, що тягне за собою скасування ухвали суду першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.
Не погоджуючись із окресленим підходом, колегія суддів уважала, що в справі стосовно ОСОБА_12 не надання йому можливості судами попередніх інстанцій виступити з останнім словом, не становить істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке би слугувало безспірною підставою для скасування оскаржених судових рішень.
З огляду на викладене, виходячи з необхідності забезпечення додержання принципу правової (юридичної) визначеності, є передбачені законом підстави для здійснення касаційного розгляду цього провадження в складі Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_10 , законний представник ОСОБА_12 - ОСОБА_11 та особа, щодо якої застосовано медичні заходи - ОСОБА_12 підтримали подану касаційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, зазначених в ній.
Прокурор ОСОБА_9 підтримав подану касаційну скаргу захисника та просив судові рішення щодо ОСОБА_12 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження в касаційному суді
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судом норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, судова палата дійшла до наступних висновків. 
Посилання захисника на істотне порушення вимог ст. 365 КПК України через ненадання ОСОБА_12 останнього слова після судових дебат, не можна визнати прийнятними.
Так, у касаційній скарзі захисник посилається, серед іншого, на істотне  порушення вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що в порушення норм кримінального процесуального закону, а саме положень ст. 365 КПК України, суд першої інстанції після стадії судових дебатів, не надаючи ОСОБА_12 останнього слова, видалився до нарадчої кімнати, що є безумовною підставою для скасування судових рішень. 
Вказані твердження захисника палата вважає необґрунтованими, виходячи з таких міркувань.
Відповідно до положень ст. 363 КПК України, після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами головуючий у судовому засіданні з`ясовує в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме. За відсутності клопотань або після вирішення клопотань, якщо вони були подані, суд постановляє ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходить до судових дебатів.
У подальшому, після оголошення судових дебатів закінченими суд надає обвинуваченому останнє слово. Суд не має права обмежувати тривалість останнього слова обвинуваченого певним часом. За змістом ст. 365 КПК України останнє слово є персоніфікованим етапом судового провадження і полягає в особистому зверненні обвинуваченого до суду.
Згідно з положенням ст. 3 КПК України особа, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру, та його законний представник є сторонами кримінального провадження.
Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відбувається в особливому порядку, який викладено в главі 39 КПК України.
Норми ст. 512 КПК України передбачають, що судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 506 КПК України особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника та захисника.
Отже, дана стаття визначає, що особа, до якої можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, користується правами підозрюваного, обвинуваченого (ст. 42 КПК України) та здійснює їх через законного представника (ст. 44 КПК України) чи захисника (ст. 52 КПК України).
Згідно звукозапису судового засідання від 07 червня 2023 року суддею, після проведення судових дебатів, де з промовами виступили прокурор, захисник та законний представник, з урахуванням психічного стану ОСОБА_12 (за висновком судово-психіатричного експерта від 03 квітня 2023 року № 92 страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизофренії) на завершення судового розгляду у доступній для нього формі запропоновано звернутися до суду, якщо у того є таке бажання. На що ОСОБА_12 коротко вигукнув лише репліку: «Я боровся з мировим фашизмом!» Жодних обставин, котрі би могли вплинути на висновки суду і перешкодити постановленню законної ухвали, сторона захисту, у тому числі ОСОБА_12 , який у режимі відеоконференції брав участь у засіданні Верховного Суду,  при перегляді справи за касаційною процедурою теж не повідомили.
Таким чином, на переконання палати, не можна стверджувати, що під час судового розгляду відбулося порушення гарантованих прав ОСОБА_12 . Враховує палата і те, що судом без будь-яких обмежень у часі надавалась можливість висловити свою позицію у дебатах як його захиснику, так і представнику.
Стосовно не оголошення судом особі, щодо якої розглядалось клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, назви стадії судового розгляду, то на думку палати, це не є порушенням вимог ст. 365 КПК України, оскільки висловлена головуючим у доступній формі пропозиція такій особі звернутися до суду після виступів захисника та законного представника забезпечила реалізацію прав такої особи, передбачених ст. 506 КПК України з урахуванням характеру розладу психічної діяльності.
Крім того, є необґрунтованими доводи захисника про ненадання останнього слова ОСОБА_12 у ході апеляційного розгляду.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з журналу судового засідання від 10 квітня 2024 року, під час проведення судових дебатів, апеляційним судом було заслухано позиції прокурора, захисника та представника. При цьому, наостанок було надано слово і ОСОБА_12 , котрий висловився на підтримання позиції свого захисника.
Отже, є неспроможним посилання захисника на порушення апеляційним судом вимог ст. 365 КПК України.
Разом із тим є слушним звернення уваги  скаржником на помилковий висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_12 не набув статусу обвинуваченого й  у неповному обсязі користується правами, визначеними ст. 42 КПК України. Однак некоректність окремих мотивів постановлення ухвали не підриває в цілому справедливості рішення, адже прав учасників судового процесу не було порушено, зазначена некоректність сама собою в розумінні ст. 412 вказаного Кодексу не становить   істотного порушення вимог  кримінального процесуального закону. 
Підсумовуючи наведене, палата констатує, що права ОСОБА_12 , як особи, щодо якої були застосовані примусові заходи медичного характеру, порушені не були, своїми правами, передбаченими ст. 42 КПК України він користувався без будь яких обмежень, реалізуючи їх через свого представника та захисника. З урахуванням характеру розладу психічної діяльності ОСОБА_12 , який вочевидь не розуміє повною мірою всіх стадій судового розгляду, судом надано можливість висловитись останньому після закінчення судових дебатів. Крім того, під час судового засідання у суді касаційної інстанції палата переконалась у тому, що ОСОБА_12 не розуміє стадій перебігу судового розгляду і на запитання Суду останній відповідав однією завченою фразою.
Таким чином, при перевірці палатою матеріалів провадження істотних порушень судами вимог кримінального процесуального закону встановлено не було.
Щодо передачі кримінального провадження на розгляд палати
Це кримінальне провадження було передано на розгляд палати у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку, викладеного у постановіколегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 лютого 2022 року у справі № 530/1562/20 (провадження №51-4222км21). За результатами розгляду матеріалів провадження №51-4222км21 колегією судів було встановлено допущення судами попередніх інстанцій істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки особі, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру, не було надано судом першої інстанції можливості виступити з промовою у судових дебатах та позбавлено її права звернутися до суду з останнім словом.
Натомість, як зазначила палата з наведених вище обґрунтувань, у цьому кримінальному провадженні таких порушень встановлено не було.
На підставі наведеного, палата не вбачає підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 10 лютого 2022 року у справі № 530/1562/20 (провадження № 51-4222 км 21).
Стосовно доводів касаційної скарги захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме обрання районним судом виду примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу саме із посиленим наглядом.
Частиною 1 ст. 513 КПК України визначено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 
2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 
3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 
4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 
5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Відповідно до п. 3 ч. 1 та ч. 4 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, зокрема такий примусовий захід  медичного характеру, як госпіталізація до психіатричного закладу із посиленим наглядом. Який може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.
Визначаючи тип психіатричної лікарні, в яку необхідно помістити неосудну особу, суд повинен виходити не тільки з її психічного стану, а й з характеру вчиненого нею суспільно небезпечного діяння.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши усі надані стороною обвинувачення докази, надавши кожному з них належну оцінку, в аспекті ст. 94 КПК України, на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, допитавши потерпілих та свідка, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_12 в стані неосудності інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння.
В ході судового розгляду справи судом першої інстанції було досліджено висновок судово-психіатричної експертизи від 03 квітня 2023 року № 92, відповідно до якого ОСОБА_12 виявляв у момент скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення та виявляє на теперішній час ознаки психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдальна форма, безперервний перебіг, галюценаторнопараноїдний синдром. За своїм психічним станом як у момент скоєння інкримінованого йому діяння, так на теперішній час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру - поміщення до спеціального закладу  з надання психіатричної допомоги.
Таким чином, районний, встановивши, що ОСОБА_12 вчинив інкриміноване йому діяння у стані неосудності, за відсутності обставин, які б вказували, що на час розгляду справи в суді першої інстанції він одужав або внаслідок змін у стані його здоров`я відпала потреба у застосуванні примусових заходів медичного характеру, обґрунтовано прийняв рішення про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника в цій частині, та обґрунтовано залишив її без задоволення.
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що ОСОБА_12 за своїм психічним станом та характером вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. ст. 436^2 КК України, не становить небезпеку для суспільства, але відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 94 КК України потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах посиленого нагляду.
Окремо палата зазначає, що відповідно до ст. 51 КК України, примусові заходи медичного характеру не входять до системи покарань, відтак вони не є видами покарання, а є заходами кримінально-правового характеру. Порядок застосування цих заходів свідчить про відсутність у них карального потенціалу і вони не переслідують мети кари за вчинене, а основне їх призначення вбачається в усуненні умов, що сприяли вчиненню суспільно небезпечного діяння. Тому твердження захисника про обрання ОСОБА_12 занадто суворого покарання є неспроможними.
З урахуванням наведеного, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність,які би стали безумовною підставою для скасування чи зміни судових рішень, не допущено.
Отже, касаційну скаргу захисника потрібно залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Висновок щодо застосування норм права 
Особа, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого, передбаченими ст. 42 КПК України у тому числі правом виступати у судових дебатах та з останнім словом в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника та захисника, що не виключає права такої особи особисто звернутися до суду після виступу законного представника та захисника у судових дебатах.
Надання такій особі права особистого виступу перед судом після проголошення промов законного представника та захисника у судових дебатах, без роз`яснення  йому права на участь у судових дебатах та виступу з останнім словом, не становить порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили б чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 квітня 2024 року щодо ОСОБА_12 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                            ОСОБА_3 

 
ОСОБА_15                                       ОСОБА_5                          ОСОБА_6 

 
                                                        ОСОБА_7