П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/19553/24	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
04.09.2024 року;
Головуючий в 1 інстанції: Хурса О.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Єщенка О.В.
суддів – Крусяна А.В.
– Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, отриманої під час проходження військової служби за 2017, 2018 роки;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889», під час проходження військової служби за 2017, 2018 роки з урахуванням раніше виплачених сум;
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
В обґрунтування позову зазначено, що у період з вересня 2017 року по листопад 2023 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до наказу від 30.11.2023 року №345 виключений зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення.
Вказує, що у період проходження військової служби його грошове забезпечення проводилось не у повному обсязі, а саме грошова допомога на оздоровлення за 2017, 2018 роки виплачена без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2017, 2018 роки ОСОБА_1 без врахування додаткової грошової допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2017, 2018 роки ОСОБА_1 з урахуванням додаткової грошової допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог суд відмовив.
Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова грошова винагорода, встановлена Постановою №889, мала постійний характер, входила до складу грошового забезпечення, тому підлягала врахуванню під час нарахування та виплаті позивачеві грошової допомоги на оздоровлення за 2017, 2018 роки.
Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність позовних вимог про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, адже спірна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, у складі грошової допомоги на оздоровлення на момент вирішення справи не виплачена позивачеві.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду.
Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи. Апелянт зауважує на помилковому залишенні судом поза увагою тієї обставини, що грошова допомога на оздоровлення за 2017 рік позивачеві виплачувалась за попереднім місцем проходження військової служби, а отже не знаходять свого обґрунтованого підтвердження доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про покладення на відповідача обов`язку здійснити перерахунок вже виплаченої грошової допомоги на оздоровлення.
На переконання апелянта, помилковість висновків суду полягає й у тому, що Постанова №889 втратила чинність станом на 01 березня 2018 року, тобто спірна щомісячна додаткова грошова винагорода на момент виплати позивачеві грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік не нараховувалась як складова грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України. Поряд з цим, відповідно до вимог Інструкції №550, грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, тобто до складу такого одноразового виду грошового забезпечення як грошова допомога на оздоровлення.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 у визначений апеляційним судом строк не надійшов.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, згідно посвідчення Серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є учасником бойових дій та наділений правом на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни.
Згідно Довідки №1/531, ОСОБА_1 у період з 07.03.2015 року по 20.09.2017 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , у період з 20.09.2017 року по 18.11.2023 року – у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2023 року №345 капітана ОСОБА_1 , начальника групи підтримки (серверного обладнання) – заступника начальника центру підтримки та обслуговування телекомунікаційних систем та систем відеоспостереження, визначено таким, що 30 листопада 2023 року справи та посаду здав та вибув до нового місця служби.
З 30 листопада 2023 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Згідно Довідки Військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2024 року №921/2208, у листопаді 2018 року позивачеві виплачено грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 10514,3 гривень. Також, у період 2017 року по лютий 2018 року позивачеві виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889.
11.04.2024 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій серед іншого, просив здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення, отриманої під час проходження військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за 2017, 2018 роки.
Розглянувши звернення, Військова частина НОМЕР_1 відмовила у задоволенні вказаних вимог, про що повідомила у листі від 30.04.2024 року за №921/1382. Війська частина зазначила, що відповідно до пункту 6 розділу ХХІІІ наказу МОУ №260 розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, а отже правові підстави для перерахунку грошової допомоги на оздоровлення відсутні.
Не погоджуючись з висновками відповідача, посилаючись на порушення військовою частиною прав на належне грошове забезпечення, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII, який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У частині 2 статті 9 Закону України №2011-XII наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацами 1, 2 частини 4 статті Закону України №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Також, згідно частин 1, 2 статті 10-1 Закону України №2011-XII (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.
Слід враховувати, що у спірному періоді порядок та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб врегульовано постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294 (втратила чинність 01 березня 2018 року) та постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 (яка є чинною з 01.03.2018 року та діє на даний час).
Передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (пункт 2 Постанови №1294).
Також передбачено здійснювати виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (пункт 3 Постанови №704).
Так, відповідно до пункту 30.1 розділу ХХХ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 (яка діяла на час спірних правовідносин), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно пунктів 30.7, 30.8 розділу ХХХ Інструкції №260 у разі переміщення військовослужбовців по службі в інші військові частини в наказі командира частини про виключення зі списків особового складу зазначаються відомості про надання грошової допомоги на оздоровлення.
Витяг з наказу разом з особовою справою надсилається у військову частину за новим місцем служби.
Військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту України, грошова допомога на оздоровлення в році їх прибуття виплачується тільки в разі ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби.
Вказані положення Інструкції від 11.06.2008 року №260 кореспондуються з приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (пунктами 1, 2, 3 розділу ХХІІІ цього Порядку).
Поряд з цим, згідно пункту 1.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 (яка діяла на час спірних правовідносин), грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.
У пункті 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.
Поряд з цим, підпунктом 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року №889 військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 1 липня 2024 року установлено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Постанова Кабінету Міністрів України №889 втратила чинність з 1 березня 2018 року, тобто з набранням чинності цієї постанови до 01.03.2018 року у складі грошового забезпечення військовослужбовців та прирівняних до них осіб враховувалась така складова грошового забезпечення як щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі, що перевищувала місячне грошове забезпечення.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №889 наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 року №550 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.
У пункті 8 цієї Інструкції №550 (в редакції, яка діяла на час спірних відносин) передбачено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення (стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена законом, а тому не може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів.
Як вже зазначалось вище, зміст Постанови №889 свідчить, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер. Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17.
Поряд з цим, встановлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили. Виключивши піднормативним актом щомісячну додаткову грошову винагороду зі складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат Міністерство оборони України вийшло за межі наданого предмету регулювання порядку виплати такої винагороди. Крім того, ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу. Відтак, щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення.
Такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України в постановах від 04 листопада 2014 року у справі № 21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі № 21-32а15 та від 19 травня 2015 року у справі № 21-466а15.
Таким чином, враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови №889, а не Інструкції №550 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.
Поряд з цим, в контексті спірних правовідносин слід враховувати, що у період з 07.03.2015 року по 20.09.2017 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . Під час переміщення позивача по службі в іншу військову частину (військову частину НОМЕР_1 ) грошова допомога на оздоровлення в році прибуття (2017 року) відповідачем не здійснювалось нарахування позивачеві допомоги на оздоровлення, тобто така допомога розрахована за попереднім місцем служби у військовій частині НОМЕР_3 .
Також, як вже зазначалось вище, відповідно до 1 розділу ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, грошова допомога для оздоровлення виплачується в розмірі місячного грошового забезпечення. Тобто, на момент виплати позивачеві у листопаді 2018 року допомоги на оздоровлення щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, не входила до складу його грошового забезпечення у зв`язку із втратою чинності цієї Постанови. Тому, додаткова винагорода, яка встановлювалась Постановою №889, не підлягала включенню у складі розрахунку позивачеві допомоги на оздоровлення за 2018 рік.
У зв`язку з чим, слід зауважити на тому, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Таким чином, захисту в порядку адміністративного процесуального законодавства підлягають саме порушені права, свободи та інтереси особи від порушень у публічно-правових відносинах з суб`єктом владних повноважень. Порушення у публічно-правових відносинах має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є самостійною підставою для прийняття судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Водночас, оскільки позивач у спірний період не перебував на грошовому забезпеченні у відповідача та грошова винагорода, встановлена постановою №889, у 2018 році не підлягала включенню у розрахунок допомоги на оздоровлення, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість ним (позивачем) порушення відповідачем його прав на належне грошове забезпечення, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити позовні вимоги без задоволення.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до статті 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.
Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року – скасувати.
Ухвалити в нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко 

Судді: А.В. Крусян 

О.В. Яковлєв