ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8146/25 Справа № 199/2124/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - АВРАМЕНКО А. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       02 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Іванісов Володимир Сергійович,
на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 05 травня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
20.20.2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому позивачка просила стягнути з відповідача:
- в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 91 450, 72 грн, 
- в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн та понесені судові витрати.

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 05 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування майнової шкоди 86749,92 гривень, в якості відшкодування моральної шкоди 10000 гривень, а всього – 96749,92 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 27 травня 2025 року заява представника відповідача ОСОБА_2 -  ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 05 травня 2025 року залишена без задоволення.

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
       27.06.2025 року від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Іванісов Володимир Сергійовичнадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 05 травня 2025 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Позовні вимоги визнає лише в частині оплати послуг експерта у розмірі 9 000 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн та судовий збір.
       В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що цивільна-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК Універсальна», яка у повній мірі не виконала свої зобов`язання по відшкодуванню позивачці матеріальної шкоди. А тому відповідач не повинен нести цих витрат.
       Моральна шкода, на думку апелянта не є підтвердженою. А судові витрати є завищеними.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатКонстантинов Роман Дмитрович надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що страхова компанія відшкодувала шкоду з урахування зносу, а тому позивачка звернулась з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі.
В позовній заяві наведені мотиви заподіяння моральної шкоди, а тому питання про її відшкодування є цілком логічним.

СУДОВІ ВИКЛИКИ
       Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.236-139).

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
       Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції треба скасувати та винести нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції взагалі встановлені наступні обставини справи. 

05 серпня 2024 року мала місце ДТП. Відповідач у вказаний день о 08 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Першотравнева в м. Добропілля, в порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього руху при виїзді з другорядної дороги на головну не надав дороги автомобілю «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок спричинив зімкнення вказаних транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина відповідача в її скоєнні встановлені постановою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2024 року, якою відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 17 вересня 2024 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина відповідача у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Копія постанови наявна у матеріалах справи.
На момент вищевказаної ДТП автомобіль «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_2 належав позивачу, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копією паспорту позивача.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 , перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Універсальна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ЕР-221922032). Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 , розмір франшизи – 0 гривень, розмір страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, – 160000 гривень. Строк дії договору з 06 липня 2024 року по 05 липня 2025 року. Викладене підтверджується інформацією з централізованої бази даних МТСБУ, відомості якої є загальнодоступними (https://policy-web.mtsbu.ua/), а також копією відповідного полісу.
Згідно копії висновку експерта №120 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 13 серпня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 47967,24 гривень. Вартість проведення означеного автотоварознавчого дослідження становила 9000 гривень та була сплачена позивачем. Дані обставини підтверджуються копією зазначеного висновку експерта з додатками, копією квитанції.
ПрАТ «СК «Універсальна» на виконання своїх зобов`язань страховика виплатило позивачу суму страхованого відшкодування у вигляді вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в повному розмірі – 47967,24 гривень, що підтверджується копіями відповідних квитанцій.
11 вересня 2024 року ФОП Гончаровим проведено відновлювальний ремонт автомобіля позивача «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_2 загальною вартістю 139417,96 гривень. Вартість такого ремонту була сплачена позивачем двома платежами у жовтні та листопада 2024 року в повному обсязі. Дані обставини підтверджуються копіями акту виконаних робіт, наряду-замовлення, рахунку, квитанцій.
Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке. 

Тож суд першої інстанції стягнув з відповідача різницю між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП.

Різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, оплачується винуватцем ДТП. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові по справі №755/7666/19 від 15.10.2020.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, – це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З наведеного правового обґрунтування вбачається, що суд першої інстанції вірно застосував матеріальне право та актуальну практику Верховного Суду.

Щодо відшкодування моральної шкоди. 

Суд першої інстанції врахував, що винними діями відповідача було пошкоджено майно позивачки та стягнув розумку суму сатисфакції.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

       При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

       Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
       Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

        Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Іванісов Володимир Сергійович залишити без задоволення.
       Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 05 травня 2025 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення виготовлено 02.12.2025 року.

               
       Судді: