ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 380/36/23
провадження № К/990/18119/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними і скасування постанов, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року (в складі колегії суддів: головуючого судді - Глушка І.В., суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.) у справі №380/36/23,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. 02 січня 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач), у якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13.12.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_2, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13.12.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_3, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13.12.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_4, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юрїівною;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13.12.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_5, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Кіт Вікторією Юрїівною.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що оскаржувані постанови суперечать вимогам статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Вказувала, що в межах вищезазначених виконавчих проваджень державним виконавцем, окрім оскаржуваних постанов також винесено постанови про накладення на позивачку штрафів від 22.08.2022 в розмірі 1700, 00 грн, від 29.08.2022 в розмірі 3400, 00 грн, від 24.10.2022 в розмірі 3400, 00 грн, від 02.11.2022 в розмірі 3400, 00 грн, від 07.11.2022 в розмірі 3400, 00 грн, від 16.11.2022 в розмірі 3400, 00 грн, від 12.11.2022 в розмірі 3400, 00 грн. Стверджувала, що за весь час проведення вищезазначених виконавчих проваджень державним виконавцем на позивача накладено штрафів на загальну суму 102 000 грн. Вважає, що державний виконавець не мав права виносити постанови про накладення штрафів від 13.12.2022, оскільки це суперечить статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», яка не надає державному виконавцю право в разі невиконання рішення суду виносити у відношенні боржника необмежену кількість постанов про накладення на нього штрафу.
3. Також позивач указувала, що вона забезпечила виконання рішення суду, оскільки не чинила перешкод у спілкуванні стягувачів з дитиною, при цьому надавала дитину для зустрічі щоразу при проведенні виконавчих дій, однак дитина за власним бажанням відмовилася йти до діда та баби. Стверджувала, що неодноразово наголошувала державному виконавцю, що не перешкоджає тому, що її дитина залишається за місцем виконання рішення суду, однак дитина категорично відмовляється залишатися з дідом та бабою; такі відмови дитини неодноразово чув державний виконавець, однак продовжував стверджувати, що саме боржниця чинить перешкоди у виконанні рішення суду. Звертала увагу, що державний виконавець при виконанні рішення суду навіть не спробував з`ясувати в чому полягає невиконання нею рішення суду, які дії нею вчинено для перешкоджання його виконанню; на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу не було встановлено факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин. 
4. Позивач уважала, що відмова спілкуватися з дідом та бабою була за власної волі дитини (а не волі ОСОБА_1 ) і є обставиною, що ускладнює виконання рішення і є поважною в розумінні статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», адже ОСОБА_1 не могла насильно заставити сина спілкуватися з дідом та бабою. Зазначала, що виконання вказаного рішення без згоди дитини, за її не бажання спілкуватися зі стягувачами, явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
5. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 позов задоволено.
6. Суд першої інстанції виходив з того, що позивач жодних перешкод стягувачам не чинила у спілкуванні та зустрічах з онуком ОСОБА_2 , як це передбачено рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01.11.2021. Суд виснував, що позивачем 10.12.2022 не порушено порядку спілкування та участі у вихованні онука ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) шляхом перебування онука з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за місцем їх проживання. Враховуючи той факт, що дитина відмовилася залишатися з бабусею та дідусем, а доказів впливу матері на це відповідачем не надано, суд дійшов висновку про поважність причин непроведення спілкування та зустрічі стягувачів з онуком ОСОБА_2 10.12.2022. 
7. Суд першої інстанції також указав, що державним виконавцем в оскаржуваній постанові про накладення штрафу не надано вмотивованого обґрунтування про визнання або не визнання причин не виконання рішення суду неповажними; всупереч вимогам Закону №1404-VІІІ державний виконавець не надав оцінки поважності причин незабезпечення онука для участі бабусі і дідуся у спілкуванні з ним.
8. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2023 апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Перунова Віктора Володимировича, Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, а в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.
9. Суд апеляційної інстанції виходив з систематичного характеру невиконання рішення суду позивачем. Зауважив, що зі змісту актів державного виконавця зокрема слідує, що позивач не з`явилась за адресою без поважних причин (акт від 20.08.2022, акт від 28.08.2022, акт від 12.11.2022), дитина відмовилась бачитись з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (акт від 14.08.2022), дитина під впливом матері відмовилась залишатись за визначеною адресою, позивач відмовилась залишати дитину (акт від 11.09.2022, акт від 13.09.2022, акт від 09.10.2022, акт від 15.10.2022, акт від 23.10.2022, акт від 29.10.2022, акт від 06.11.2022, акт від 10.12.2022), позивач відмовилась покидати місце виконання рішення суду в частині «без присутності матері» (акт від 15.10.2022). Зазначив, що до проведення виконавчих дій, окрім сторін виконавчого провадження, залучались інспектори сектору ювенальної превенції ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області  Литвишко З.О. та Білич Д.В., державні виконавці Марчук К.С. та Коханевич Р.Ю., спецілісти відділу ДВС Турба І.Б., поняті, 603 екіпаж Капрал УПП у м. Львові, практичний психолог -психотерапевт ОСОБА_5 , та всі ці особи, як учасники примусового виконання, підписами засвідчили факт невиконання позивачем рішення суду.
10. На переконання суду апеляційної інстанції, спосіб участі стягувачів у спілкуванні з онуком визначений судом у рішенні з урахуванням насамперед інтересів дитини, позиції служби у справах дітей, бажання баби та діда систематично спілкуватися з дитиною, позиції матері, вікових особливостей дитини, наявність психоемоційних перешкод у спілкуванні, а тому боржник при виконанні рішення суду не може чинити перешкоди у виконанні рішення суду з покликанням не неврахування фізичного чи психоемоційного стану дитини, її інтересів й вікових потреб.
11. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що позивач без поважних причин не виконувала рішення Шевченківського районного суду від 01.11.2021 у справі №466/3563/19, а тому постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 грн відповідачем винесено у межах наданих повноважень та на підставі норм діючого законодавства. Суд апеляційної інстанції вважав, що визначений статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» алгоритм дій державним виконавцем дотримано.
12. Окрім цього, апеляційний суд виснував, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, з підстав визначених пунктом 7 частини третьої статті 317 КАС України.
Короткий зміст доводів і вимог касаційної скарги, заперечень на неї.
13. Не погодившись із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2023, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 - залишити без змін.
14. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 08.07.2021 у справі №640/11833/19, від 12.08.2020 у справі №520/6943/19, від 07.11.2019 у справі №420/70/19, від 23.05.2018 у справі №537/3986/16, від 31.03.2020 у справі №640/11079/19.
15. Позивач зазначає, що державний виконавець не мав права виносити спірні постанови про накладення штрафів від 13.12.2022, оскільки це суперечить статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», яка не надає державному виконавцю права в разі невиконання рішення суду виносити у відношенні боржника необмежену кількість постанов про накладення на нього штрафу. 
16. Скаржник уважає, що судом апеляційної інстанції не враховано та не надано оцінки: що оскаржувані постанови про накладення штрафів від 13.12.2022 є необґрунтованими; що при розгляді цієї справи судове рішення має відповідати в першу чергу найкращим інтересам дитини. Щодо наявності актів державного виконавця, судових рішень на підтвердження систематичного невиконання рішення суду, позивач зазначає, що поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, настільки це (об`єктивно) перешкоджало виконати рішення суду.
17. Окрім цього позивач указує, що ОСОБА_3 , як один із апелянтів, не був учасником справи при розгляді судом першої інстанції, до її розгляду в якості третьої особи не залучався, суд не вирішував про його права, свободи та (або) обов`язки, а лише перевірив законність оскаржуваних постанов; судом апеляційної інстанції не зазначено, на якій підставі було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , не визначено його процесуального статусу, не встановлено, які права, свободи, інтереси та (або) обов`язки цієї особи були вирішенні судом першої інстанції.
18. На переконання позивача, судом першої інстанції не порушено вимог щодо розгляду даної справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, яка слугувала окремою процесуальною підставою для скасування рішення.
19. 22 травня 2023 року до Верховного Суду надійшли доповнення до касаційної скарги, разом із якими позивач долучила флеш-накопичувач зі всіма виконавчими провадженнями щодо виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова та додаткові матеріали по справі.
20. 21 липня 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Перунова Віктора Володимировича, в якому заявник просить відмовити у задоволенні касаційної скарги позивача. Відзив обґрунтований тим, зокрема, що необхідно врахувати, що ОСОБА_2 змалку знаходиться під впливом матері, яка налаштовує його проти родини, а тому, при прийнятті рішення у даній справі не можна спиратися виключно на думку, яку дитина висловлює, оскільки така думка часто не є наслідком дійсного волевиявлення дитини, а такою, що насаджується їй позивачкою. Також висловлено позицію щодо відступу від висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 12.08.2020 у справі №520/6943/19 та від 08.07.2021 у справі №640/11833/19, відповідно до якої застосування статті 9 розділу ІХ Інструкції №512/5 суперечить статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, на переконання автора відзиву на касаційну скаргу, така позиція не відповідає вимогам щодо обов`язковості виконання рішення суду. Окрім цього, у відзиві на касаційну скаргу наголошено на обґрунтованості винесених постанов про накладення штрафів від 13.12.2023 та на тому, що у цій справі позивач налаштовувала дитину проти побачень з дідом та бабою, і саме такі дії чинять на дитину психологічний тиск. Щодо процесуальних порушень суду першої інстанції зазначається про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на стадії розгляду справи в суді першої інстанції подали заяву про вступ у справу як третіх осіб, проте суд прийняв рішення у даній справі, жодним чином не відреагувавши на заяву; на переконання автора відзиву на касаційну скаргу, участь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є обов`язковою, з урахуванням того, що оскаржуване рішення впливає на їхні права як сторони виконавчих проваджень (стягувачів); окрім цього, ці особи були безпосередніми учасниками подій, які відбулися 10.12.2022, але у зв`язку із незалученням їх як третіх осіб, вони були позбавлені можливості надати пояснення та докази щодо дійсних обставин справи. З цього заявник убачає, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке стосується прав та інтересів осіб, які не були залучені до участі у розгляді справи, а суд апеляційної інстанції прийняв правильне рішення, залучивши їх до участі у справі та прийнявши до розгляду їхню апеляційну скаргу.
21. 24 серпня 2023 року до Верховного Суду надійшли доповнення до касаційної скарги, в яких позивач просить залучити до матеріалів справи копію постанови Верховного Суду від 18.07.2023 у справі №380/16763/22 та копії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 у справі №380/15962/22. У клопотанні від 11.04.2024 позивач просить урахувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 у справі №380/17235/22.
ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
22. Касаційна скарга позивача до Верховного Суду надійшла 19 травня 2023 року.
23. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2023 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя -  Жук А.В., судді: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
24. Ухвалою Верховного Суду від 05.06.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2023 у справі №380/36/23.
25. Ухвалою Верховного Суду від 26.11.2025 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
26. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2025 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя -  Жук А.В., судді: Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
27. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало зведене виконавче провадження НОМЕР_6, до складу якого входять виконавчі провадження АСВП НОМЕР_2, НОМЕР_4, НОМЕР_3, НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа №466/3563/19, виданого 08.06.2022 Шевченківським районним судом м. Львова, про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні та зустрічах з онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до встановленого судом графіку; встановлення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 порядку спілкування та участі у вихованні онука ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) шляхом перебування онука з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за місцем їх проживання: АДРЕСА_1 в першу і третю суботи щомісяця з 14:00 год. по 18:00 год. та другу і четверту неділю місяця з 10:00 год. по 14:00 год. (без присутності матері ОСОБА_1 ).
28. Заява стягувача про примусове виконання рішення надійшла до відповідача разом із виконавчими документами 04.07.2022.
29. Державним виконавцем 05.07.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
30. 13 грудня 2022 року державним виконавцем винесено постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 3400 грн у ВП НОМЕР_2, НОМЕР_4, НОМЕР_3, НОМЕР_5.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
31. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
32. Частиною другою статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
33. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття даного касаційного провадження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
34. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
35. Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
36. Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
37. Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
38. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону №1404-VIII).
39. Відповідно до пунктів 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
40. Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
41. Статтею 64-1 Закону №1404-VIII врегульовано питання виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною, відповідно до частини першої якої виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
42. Частиною другою статті 64-1 Закону №1404-VIII визначено, що   державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
43. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 64-1 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.
44. Частинами п`ятою-сьомою статті 64-1 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.
45. Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
46. Відповідно до статті 9 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону. При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.
47. Предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанов державного виконавця про накладення штрафу у ВП НОМЕР_2, ВП НОМЕР_3, ВП НОМЕР_4, ВП НОМЕР_5 від 13.12.2022, якими за повторне невиконання рішення суду на позивача накладено штрафи у розмірі 3 400,00 грн кожною постановою.
48. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що підставою для винесення постанов про накладення на позивача повторних штрафів слугували акти державного виконавця від 14.08.2022, 20.08.2022, 28.08.2022, 03.09.2022, 11.09.2022, 09.10.2022, 15.10.2022, 23.10.2022, 29.10.2022, 06.11.2022, 12.11.2022, 20.11.2022, 10.12.2022, якими було встановлено факт невиконання позивачем, як боржником у виконавчому провадженні, судового рішення у цивільній справі №466/3563/19.
49. Апеляційний суд уважав, що в даному випадку, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі №380/12442/22, визнано правомірними попередні постанови державного виконавця про накладення на ОСОБА_1 штрафів через безпідставне невиконання останньою рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01.11.2021 у справі №466/3563/19, яке набрало законної сили 28.04.2022; указаними актами державного виконавця зафіксовано та позивачем не спростовано доводів відповідача у справі про те, що станом на 13.12.2022 виконання рішення суду жодного разу не відбулось. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначав, що наявність вищевказаного судового рішення підтверджує систематичний характер невиконання рішення суду позивачем.
50. Суд апеляційної інстанції висловив позицію, що описаний вище спосіб участі стягувачів у спілкуванні з онуком визначений судом у рішенні з урахуванням насамперед інтересів дитини, позиції служби у справах дітей, бажання баби та діда систематично спілкуватися з дитиною, позиції матері, вікових особливостей дитини, наявність психоемоційних перешкод у спілкуванні, а тому боржник при виконанні рішення суду не може чинити перешкоди у виконанні рішення суду з покликанням не неврахування фізичного чи психоемоційного стану дитини, її інтересів й вікових потреб.
51. Колегія суддів Верховного Суду насамперед уважає за необхідне зосередити увагу на тому, що подібні правовідносини щодо оскарження ОСОБА_1 постанов державного виконавця про накладення штрафів за невиконання рішення суду рішення про встановлення побачення з дитиною, про усунення перешкод у побаченні з дитиною, неодноразово були предметом судового розгляду.
52. Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі №380/12442/22 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, зокрема,  про накладення штрафу, від 22.08.2022 та від 29.08.2022.
53. Місцевий адміністративний суд в указаному рішенні суду, яке набрало законної сили, зазначав, що, з акта державного виконавця від 14.08.2022 встановлено, що при вході на територію за адресою: АДРЕСА_2 виконати рішення суду неможливо, оскільки дитина ОСОБА_2 відмовився бачитись із стягувачами. Початок виконання відбувся о 09:57 год. і звершилось о 11:08 год; як слідує з акта державного виконавця від 14.08.2022 встановлено, що при вході на територію за адресою: АДРЕСА_2 виконати рішення суду неможливо, оскільки дитина ОСОБА_2 відмовився бачитись із стягувачами. Вказано, що ОСОБА_1 зобов`язалась не чинити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні і зустрічах з ОСОБА_6 (онуком) відповідно до графіку; разом з тим, державним виконавцем надіслано стягувачам і боржнику вимогу державного виконавця від 19.08.2022 про зобов`язання боржника з`явитися із дитиною 20.08.2022 з 14:00 год по 18:00 год. для подальшої передачі дитини стягувачам та перебування дитини за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері; у подальшому, при виході на територію за вказаною адресою, державним виконавцем встановлено, що боржник разом із дитиною не з`явилися за вказаною адресою та судове рішення не виконала, хоча була повідомлена належним чином (вказані обставини підтверджуються актом державного виконавця від 20.08.2022).
54. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції у справі №380/12442/22 вважав, що у зв`язку із невиконанням судового рішення без поважних причин, державним виконавцем у межах ВП НОМЕР_5, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8, № НОМЕР_9 правомірно винесено постанови від 22.08.2022 про накладення штрафу у сумі 1700,00 грн.
55. Окрім цього, судовою колегією встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 у справі №380/15962/22, задоволено позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу:
- від 24.10.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_2, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 24.10.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_3, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 24.10.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_4, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 24.10.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_5, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною.
56. Суди першої та апеляційної інстанцій у наведеній справі встановили, що згідно акту державного виконавця від 23.10.2022, складеного головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною у зведеному ВП НОМЕР_6, за участі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , батька дитини ОСОБА_7 , старшого державного виконавця Марчук Катерини Сергіївни та боржника ОСОБА_1 у період з 10:00 год. (початок проведення виконавчих дій) до 10:57 год. (завершення примусового виконання), боржник - ОСОБА_1 відмовилась виконувати рішення суду за адресою, вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 ; акт державного виконавця не містить інформації про те, чи з боку боржника вчинені дії щодо перешкоджання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спілкуванні та зустрічі з онуком ОСОБА_2 , та в чому такі дії проявилися.
57. Судом апеляційної інстанції у справі №380/15962/22 оглянуто та досліджено відеозапис, з якого було встановлено, що боржник - ОСОБА_1 з`явилась за адресою виконання ( АДРЕСА_1 ) разом з дитиною - ОСОБА_2 , за словами позивача, з метою виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01.11.2021 у справі №466/3563/19. Приблизно годину позивач разом з сином перебувала біля будинку стягувачів ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), не вчиняла перешкод у спілкуванні онука з бабусею і дідусем; дитина мала можливість спілкуватися з ними, однак він відмовився від спілкування, як і відмовився від пропозиції зайти у помешкання.
58. Задовольняючи позовні вимоги у справі №380/15962/22, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рідні дід та баба також мали можливість переконати дитину та схилити її до спілкування, позивач не забороняла дитині зайти у будинок стягувачів та не вчиняла будь-який інший вплив на дитину; дитина перебувала тривалий проміжок часу біля будинку родичів, а тому покликання ОСОБА_3 на вчинення психологічного впливу на дитину зі сторони матері для недопущення спілкування сина зі своїми родичами не підтверджується встановленими вище обставинами. Суди вважали спростованими обґрунтування, наведені в оскаржуваних постановах, про вчинення 23.10.2022 ОСОБА_1 перешкод стягувачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спілкуванні та зустрічах з онуком відповідно до встановленого графіку та не забезпечення позивачкою перебування дитини за місцем проведення виконавчих дій; особиста відмова дитини від зустрічі із родичами є обставиною, яка ускладнює виконання рішення суду і є поважною у розумінні статей 63 і 75 Закону України «Про виконавче провадження» тощо. Судові рішення у наведеній справі не скасовані та набрали законної сили.
59. Колегією суддів також установлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.02.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2023 у справі №380/16763/22, задоволено позов ОСОБА_1 до  Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:  ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про  визнання протиправними і скасування постанов:
- від 02.11.2022 про накладення штрафу у виконавчому провадженні НОМЕР_2, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 07.11.2022 про накладення штрафу у виконавчому провадженні НОМЕР_2, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 02.11.2022 про накладення штрафу у виконавчому провадженні НОМЕР_3, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 07.11.2022 про накладення штрафу у виконавчому провадженні НОМЕР_3, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 02.11.2022 про накладення штрафу виконавчому провадженні НОМЕР_4, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 07.11.2022 про накладення штрафу у виконавчому провадженні НОМЕР_4, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 02.11.2022 про накладення штрафу у виконавчому провадженні НОМЕР_5, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 07.11.2022 про накладення штрафу у виконавчому провадженні НОМЕР_5, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною. 
60. Згідно встановлених у справі №380/16763/22 обставин слідує, що згідно із Актом державного виконавця від 06.11.2022, при виході на територію за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що рішення суду не виконано. Боржник ОСОБА_1 прибула до будинку (до брами) АДРЕСА_1 , проте виконати рішення суду відмовилася та залишити дитину теж відмовилася. Дитина під впливом матері не залишилася з дідом та бабою - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Представники поліції та психолог не прибули.
61. Суди першої та апеляційної інстанцій у справі №380/16763/22 дійшли висновків, що Акт державного виконавця від 06.11.2022 не містить інформації про те, чи з боку боржника вчинені дії щодо перешкоджання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спілкуванні та зустрічі з онуком ОСОБА_2 , та в чому такі дії проявилися. Відтак, ураховуючи той факт, що дитина відмовилася залишатися з бабусею та дідусем, а доказів впливу матері на це відповідачем не надано, суди вважали поважними причини не проведення спілкування та зустрічі стягувачів з онуком ОСОБА_6 06.11.2022; відповідачем не обґрунтовано та належними доказами не підтверджено те, що 29.10.2022 та 06.11.2022 боржник здійснювала вплив на дитину чи чинила перешкоди по виконанню рішення суду.
62. Судами у справі №380/16763/22 також проаналізовано, що на підтвердження факту негативного впливу на дитину зустрічей із родичами позивач долучила консультації психолога від 09.11.2022, від 26.01.2021 та від 12.09.2022, згідно яких рекомендовано від таких зустрічей відмовитись. Відповідач та треті особи наголошують на вчиненні боржником психологічного тиску на дитину при виконанні рішення, надавши суду письмову консультацію психолога ОСОБА_5 , яка була присутня 29.10.2022 при зустрічі ОСОБА_8 із дідусем та бабусею у присутності матері.
63. Суд першої інстанції у справі №380/16763/22, з яким погодився суд апеляційної інстанції, резюмував, що існують два протилежні висновки спеціалістів у галузі психології із різними висновками щодо впливу на дитину його батька, дідуся, бабусі з одного боку та матері з іншого, не надавши оцінки вказаним висновкам спеціалістів, оскільки це виходить за межі адміністративного судочинства.
64. Залишаючи без змін судові рішення у справі №380/16763/22, Верховний Суд у постанові від 18.07.2023 дійшов висновків, що прийняття відповідачем у відношенні позивача постанов про накладення штрафів від 02.11.2022, від 07.11.2022 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_9 є необґрунтованим та таким, що суперечить нормам статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Суд уважав, що виконання рішення не може бути унеможливлено небажанням дитини спілкуватися зі стягувачем, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі (аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №824/308/20-а та від 08.07.2021 у справі № 640/11833/19).
65. Окрім цього колегією суддів установлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 у справі №380/17235/22, задоволено позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування постанов про накладення штрафу:
- від 16.11.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_2, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 22.11.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_2, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 16.11.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_3, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 22.11.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_3, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 16.11.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_4, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною. 
- від 22.11.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_4, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною;
- від 16.11.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_5, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною; 
- від 22.11.2022 у виконавчому провадженні НОМЕР_5, що винесена державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторією Юріївною.
66. Зі змісту судових рішень у справі №380/17235/22, що набрали законної сили, слідує, що підставами для винесення постанов про накладення штрафу від 16.11.2022 та від 22.11.2022 слугували акти від 12.11.2022 та від 20.11.2022. Так, Актом державного виконавця від 12.11.2022 у зведеному ВП НОМЕР_6 встановлено, що 12 листопада 2022 року при виході на територію за адресою: АДРЕСА_1, рішення суду не виконано. Боржник ОСОБА_1 і дитина ОСОБА_9 не з`явились за вказаною адресою. Актом державного виконавця від 20.11.2022 у зведеному ВП НОМЕР_6 встановлено, що 20 листопада 2022 при виході на територію за адресою: АДРЕСА_1 рішення суду не виконано. Боржник ОСОБА_1 і дитина ОСОБА_9 не з`явились за вказаною адресою.
67. Суди у справі №380/17235/22 встановили, що 11 листопада 2022 року ОСОБА_1 подавала до Шевченківського відділу ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) заяву про відтермінування проведення виконавчих дій, призначених на 12 листопада 2022 року та 20 листопада 2022 року, у зв`язку з проведенням курсу лікування її сина - ОСОБА_2 у ПП «Любанок» «Поліклініка Медікус» у місті Тернопіль.
68. На підтвердження факту проходження дитиною курсу лікування позивачем до заяви долучено консультативне заключення лікаря ПП «Любанок» «Поліклініка Медікус» від 21.10.2022, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 встановлено діагноз складний гіперметропічний астигматизм обох очей, амбліопія слабкого ступеня обох очей та слабкість акомодації обох очей та висновком лікаря рекомендовано пройти курс плеопто-ортоптичного лікування у період з 12 листопада 2022 року по 20 листопада 2022 року.
69. Крім того, з 12 листопада 2022 року по 19 листопада 2022 року ОСОБА_2 проходив огляд у лікаря-офтальмолога та курс плеопто-ортоптичного лікування, що підтверджується довідкою №102 від 21.11.2022, виданою ПП «Любанок» «Поліклініка Медікус».
70. З врахуванням наведеного, суди обох інстанцій у справі №380/17235/22 дійшли висновків про те, що при примусовому виконанні судового рішення про встановлення побачення з дитиною, про усунення перешкод у побаченні з дитиною, сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем у першу чергу повинен враховуватись принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, а тому проходження ОСОБА_2 курсу лікування з 12 листопада 2022 року по 19 листопада 2022 року є об`єктивною причиною не виконання позивачем судового рішення, призначеного на 12 листопада 2022 року.
71. Колегія суддів Верховного Суду зауважує, що відповідно до частин четвертої, сьомої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
72. Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
73. Відповідно до частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
74. Беручи до уваги вище викладене, колегія суддів уважає, що обставини, встановлені судами різних інстанцій у справах №380/12442/22, №380/15962/22, №380/16763/22, №380/17235/22 повинні враховуватися при розгляді цієї справи.
75. Повертаючись до матеріалів цієї справи, підставами для винесення постанов про накладення на позивача повторних штрафів у межах спірних правовідносин слугували акти державного виконавця від: 14.08.2022, 20.08.2022, 28.08.2022, 03.09.2022, 11.09.2022, 09.10.2022, 15.10.2022, 23.10.2022, 29.10.2022, 06.11.2022, 12.11.2022, 20.11.2022, 10.12.2022, якими було встановлено факт невиконання позивачем, як боржником у виконавчому провадженні, судового рішення у цивільній справі № 466/3563/19.
76. Верховний Суд зауважує, що повторним невиконанням судового рішення в розумінні статті 64-1 Закону №1404-VІІІ є саме встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин (див. пункт 59 постанови Верховного Суду від 18.07.2023 у справі №380/16763/22).
77. Задовольняючи позовні вимоги у спірних правовідносинах, суд першої інстанції встановив, що відповідно до Акту державного виконавця від 10.12.2022 рішення суду боржником належним чином не виконано, позивач прибула разом з сином ОСОБА_2 за місцем, визначеним рішенням суду: АДРЕСА_1 , однак залишати дитину відмовилася. Як зазначив державний виконавець в Акті від 10.12.2022, дитина під впливом матері також відмовилася залишатися. В чому проявлявся «вплив матері» в Акті не конкретизовано. В ході спілкування державним виконавцем встановлено, що сама дитина     відмовляється залишатися з бабусею та дідусем. Також не зафіксовано в Акті і факт невиконання рішення суду з сторони ОСОБА_1 . Нічого не вказано в Акті від 13.12.2022 і про те, чи чинилися ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкоди з сторони позивача у спілкуванні та зустрічах з онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до встановленого судом графіку.
78. Суд першої інстанції наголосив, що в Акті від 10.12.2022 лише одним реченням зазначено, що рішення суду боржником належним чином не виконано, позивач прибула разом з сином ОСОБА_2 за місцем, визначеним рішенням суду: АДРЕСА_1 , однак залишати дитину відмовилася. Не вбачається також в чому полягав факт невиконання позивачем рішення суду чи факт «впливу матері».
79. На переконання суду першої інстанціЇ, не взято до уваги при винесенні спірних постанов і пояснення позивача в Акті від 10.12.2022, в яких остання зазначила, що: на виконання рішення суду прибули вчасно, перешкод у виконанні рішення суду не чинила; ОСОБА_3 та ОСОБА_7 принижували та залякували дитину; дитина перелякана та боїться стягувачів. Відповідач, натомість, жодним чином не спростував факти, викладені позивачем в Акті державного виконавця від 10.10.2022, жодними доказами не підтвердив ту обставину, що мав місце факт невиконання рішення суду без поважних причин. Відповідачем не обґрунтовано та належними доказами не підтверджено про те, що мама здійснювала вплив на дитину.
80. Крім того, суд першої інстанції зазначав, що в цьому випадку дитина відмовилася залишитися для спілкування з бабусею та дідусем, про що в Акті від 10.12.2022 зазначила державний виконавець.
81. Колегія суддів Верховного Суду враховує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
82. Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
83. В той же час, Конституцією України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (частина 3 статті 51).
84. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
85.  Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
86.  Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основу відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
87.  Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти:  по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;  по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
88. За такого правового врегулювання та обставин справи Верховний Суд уважає, що небажання дитини у момент зустрічі спілкуватися з родичами, що прямо зафіксовано в акті державного виконавця, не може розцінюватись як неповажна причина невиконання позивачем як боржником судового рішення у виконавчому провадженні, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та очевидно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
89.  Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №824/308/20-а, від 08.07.2021 року у справі №640/11833/19, від 18.07.2023 у справі №380/16763/22 та від 05.06.2024 у справі №480/6452/23.
90. Враховуючи вищенаведене, той факт, що дитина відмовилася залишатися з бабусею та дідусем під час зустрічі, а доказів впливу матері на це відповідачем не надано, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про поважність причин не проведення спілкування та зустрічі стягувачів з онуком ОСОБА_2 10.12.2022 та про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.
91. Мотиви суду апеляційної інстанції не спростовують висновків та обставин, викладених в рішенні суду першої інстанції. «Систематичне», як уважав суд апеляційної інстанції, невиконання рішення суду у цивільній справі №466/3563/19, спричинене наявністю поважних на те причин, що підтверджено судовими рішеннями різних інстанцій у справах, зокрема, №380/15962/22, №380/16763/22, №380/17235/22.
92. Отже, неправильно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову та про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
93. Верховним Судом також установлено, що однією із процесуальних підстав для скасування рішення суду першої інстанції слугував пункт 7 частини третьої статті 317 КАС України та висновки про те, що нормами КАС України визначено розгляд даної категорії справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, що, відповідно, унеможливлює її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
94. Відповідно до пункту 7 частини третьої 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
95. Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 відкрито провадження в справі та ухвалено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
96. Колегія суддів звертає увагу, що процесуальним законом не врегульовано, в якій формі судочинства (спрощене чи загальне позовне провадження) повинні розглядатися справи, порядок розгляду яких визначено статтею 287 КАС України.
97. Отже, призначення судом першої інстанції розгляду цієї справи без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами не наділяло можливості суд апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції на підставі пункту 7 частини третьої статті 317 КАС України.
Щодо посилань у відзиві на касаційну скаргу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
98. Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо: суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
99. З матеріалів справи видно, що 11 січня 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява про вступ у справу як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ), які є стягувачами у виконавчих провадженнях, у межах яких винесено оскаржувані постанови державного виконавця про накладення на позивача штрафів. Цього ж дня судом першої інстанції було ухвалено рішення по суті позовних вимог, а вказана заява розглянута не була.
100. Згодом, адвокат Перунов Віктор Володимирович, представляючи інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій, серед іншого, зазначав про незалучення до участі в справі третіх осіб, а також те, що суд першої інстанції прийняв рішення, яке стосується прав та інтересів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
101. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі № 380/36/23. Іншою ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2023 апеляційну скаргу в частині вимог, заявлених ОСОБА_4 , залишено без руху.
102. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2023 апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвоката Перунова Віктора Володимировича   в частині вимог, заявлених ОСОБА_4 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі № 380/36/23, повернуто скаржнику.
103. За результатами перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційний суд задовольнив апеляційні скарги, як відповідача, так і ОСОБА_3 , не зазначивши при цьому, на якій підставі було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою в частині вимог ОСОБА_3 , не визначено його процесуального статусу, не встановлено, які права, свободи, інтереси та (або) обов`язки цієї особи були вирішенні судом першої інстанції.
104. Водночас, позиція як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 які себе позиціонують третіми особами в спірних правовідносинах, була врахована судом апеляційної інстанції під час публічного розгляду цієї справи. Указане, на переконання колегії суддів, може свідчити про усунення недоліків суду першої інстанції в частині незалучення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до розгляду у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, позаяк такі особи фактично брали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
105. Враховуючи наведене, Суд не вбачає обов`язкових підстав для скасування оскаржуваних судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд.
106. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
107. Відповідно до частини другої статті 350 КАС України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
108. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 351 КАС України).
109. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
110. Враховуючи наведене, перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, колегія суддів установила, що суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідало закону.
111. А тому, касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.
112. Колегія суддів уважає, що Судом надано відповідь на всі доводи, які можуть вплинути на правильне вирішення справи на цій стадії судового розгляду.
Щодо розподілу судових витрат.
113. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
114. Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина перша статті 143 КАС України).
115. Звертаючись до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, позивач сплатила судовий збір у сумі 1986 грн.
116. Отже, понесені позивачем судові витрати в суді касаційної інстанції у виді сплаченого судового збору у розмірі 1986 грн підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 139, 341, 345, 349, 351, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року скасувати, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року в справі №380/36/23 - залишити в силі.
3. Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області     (79007, м. Львів, вул. Котлярська, 6, код ЄДРПОУ: 35009321) за рахунок його бюджетних асигнувань 1986 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят шість гривень) сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................

А.В. Жук
Л.О. Єресько
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду