ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 692/372/25		
Провадження № 22-ц/821/299/26		

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,
секретаря – Кукушкіної А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Зажоми Ігоря Васильовича на ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 

в с т а н о в и в :

17 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Зажома І. В. звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
В обґрунтування скарги вказував, що ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 01.04.2025 в рамках справи № 692/372/25 було вжито захід забезпечення позову. Встановлено порядок участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні дитини шляхом спілкування з нею через відеозв`язок кожної суботи та неділі. 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 03.06.2025 апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції від 01.04.2025 задоволено частково, а саме залишено в силі ухвалу про забезпечення позову щодо відеоспілкування батька з дитиною щосуботи та неділі. Постанова апеляційного суду набрала законної сили. 
На підставі даної постанови стягувач звернувся до органу ДВС для примусового її виконання. 
Проте, 01.10.2025 головним державним виконавцем Ірпінського ВДВС Дороніною В. О. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, фактично відмовивши у відкритті виконавчого провадження, чим поставив під загрозу ефективність судового захисту у цій справі. 
Скаржник просив визнати такі дії державного виконавця Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Дороніної В. О. протиправними, скасувати повідомлення від 01.10.2025 про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання та зобов`язати Ірпінський ВДВС прийняти до виконання та відкрити виконавче провадження за виконавчим документом – постановою Черкаського апеляційного суду від 03.06.2025 у справі № 692/372/25 та розпочати примусове виконання вказаної постанови.
Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 12.11.2025 в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Суд, перевіривши законність дій головного державного виконавця Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), вважав, що він діяв відповідно до законодавства, яке регулює дані відносини.
Також суд першої інстанції вказав, що основним рішенням суду, яке залишається в силі та в якому викладено які дії повинен вчинити відповідач щодо позивача, є ухвала Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2025, яку заявник не додав як виконавчий документ органу примусового виконання рішення. Одночасно заява представника ОСОБА_2 містить вимогу щодо примусового виконання зобов`язання суду, що викладені в ухвалі Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2025. Постанова апеляційного суду також повинна бути надана державному виконавцю, як така що доповнює зміст ухвали суду першої інстанції. Той факт, що кожне рішення суду є обов`язковим до виконання, не звільняє заінтересовану особу, яка звертається з заявою про відкриття виконавчого провадження від подання необхідного рішення суду, яке підлягає виконанню. Самостійний збір державним виконавцем виконавчих документів, які не подані заявниками, закон не передбачає.
Не погодившись із таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Зажома І. В. через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 12.11.2025 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду, постановив нове рішення у формі постанови про забезпечення позову. Така постанова за своєю суттю містить два елементи: скасування рішення першої інстанції та нове судове рішення про вжиття заходів забезпечення позову.
Вважає, що постанова Черкаського апеляційного суду від 03.06.2025 є єдиним і достатнім виконавчим документом, що підлягає виконанню в порядку, встановленому для судових рішень.
Вказує, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання було неправомірним і зумовлене, очевидно, неправильним розумінням виконавцем своїх повноважень. Закон встановлює вичерпний перелік підстав, з яких виконавець може відмовити у відкритті провадження та повернути документ стягувачеві.
Зазначає, що таких підстав не багато і жодна з них немає місця у даній справі.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
28.01.2026 представник ОСОБА_3 – адвокат Бовшик М. Ю. через підсистему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи без ОСОБА_3 та її представника.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. 
Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Судом встановлено, що в провадженні Драбівського районного суду Черкаської області перебувала цивільна справа № 692/372/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Служба у справах дітей та сім`ї Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини.
11.04.2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення вказаного позову.
Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2025 у справі № 692/372/25 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову в цивільній справі № 692/372/25 шляхом надання ОСОБА_1 можливості спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку без завад сторонніх, кожного тижня, раз у три дні, зокрема у кожний вівторок, четвер та у неділю у вільний від роботи відповідача час, а також за першою вимогою позивача повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це особисто ОСОБА_1 не пізніше наступного дня настання таких обставин.
Заходи забезпечення позову в цивільній справі № 692/372/25 вжиті до закінчення розгляду цивільної справи по суті та набрання по ній рішенням законної сили.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 03.06.2025 ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2025 у цій справі змінено, скасувавши в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_3 за першою вимогою позивача повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин .
У цій частині заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову відхилено.
У решті ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2025 у цій справі залишено без змін.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Зажома І. В. звернувся до Ірпінського ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови Черкаського апеляційного суду від 03.06.2025. Просив вжити заходів для фактичного виконання ухвали суду, а саме забезпечення щотижневого відеозв`язку з дитиною щопонеділка та щоп`ятниці о 20 год. 00 хв. Заходи примусового виконання застосувати до боржниці ОСОБА_3 . До вказаної заяви додав: постанову Черкаського апеляційного суду від 03.06.2025; копію ордеру адвоката; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 25).
01.10.2025 повідомленням головного державного виконавця Ірпінського ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дороніною В. О. повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 3).
З вказаного повідомлення державного виконавця, зокрема вбачається, що перевіркою пакету документів, який надійшов до Відділу встановлено, що постанова Черкаського апеляційного суду № 692/372/25 від 03.06.2025 не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Також при перевірці документів встановлено, що адвокатом Зажомою І. В. не подано ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2025 про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» та п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
З вказаних норм слідує, що питання про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем вирішується на підставі поданої стягувачем заяви про відкриття провадження та виконавчого документу, який має відповідати вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». 
Статтею 4 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Як вбачається зі змісту постанови Черкаського апеляційного суду від 03.06.2025 у цивільній справі № 692/372/25 ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2025 змінено, скасувавши в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_3 за першою вимогою позивача повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин .
У цій частині заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову відхилено.
У решті ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2025 у цій справі залишено без змін.
Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 14.07.2025 у даній справі відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення порядку виконання ухвали суду від 16.04.2025. Роз`яснено ОСОБА_1 , що ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, а винні у її невиконанні особи несуть відповідальність передбачену законом (ч. ч. 1, 4 ст. 157 ЦПК України).
Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України (див. постанову Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 314/738/15-ц, провадження № 61-22576св18).
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (ч. 1 ст. 157 ЦПК України).
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень (п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч. 3 ст. 431 ЦПК України).
Посилання державного виконавця Ірпінського ВДВС у повідомленні на положення п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» та наявність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на думку колегії суддів, є обґрунтованим, з огляду на те, що надана постанова апеляційного суду, як документ на підставі якого представник скаржника просив відкрити виконавче провадження, не відповідала всім вимогам, передбаченим для виконавчого документа та не передбачала заходи примусового виконання рішення.
Колегія суддів зауважує, що за наслідками апеляційного перегляду ухвали Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2025, вона була залишена без змін в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом надання ОСОБА_1 можливості спілкування з малолітньою дитиною за допомогою відеозв`язку, а заходи забезпечення позову були вжиті до закінчення розгляду даної цивільної справи по суті та набрання по ній рішенням законної сили.
Наразі наявне чинне судове рішення у справі № 692/372/25, яким вже забезпечено можливість ОСОБА_1 у спілкуванні із сином ОСОБА_4 та спільного проведення часу з малолітнім сином, що відповідає інтересам дитини, забезпечивши спілкування сина з батьком.
Рішення Драбівського районного суду від 24.09.2025 по даній справі, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , постановою Черкаського апеляційного суду від 18.12.2025 залишено без змін та відповідно набрало законної сили 18.12.2025. Визначено ОСОБА_1 наступний спосіб у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : особисті побачення дитини з батьком в межах населеного пункту де постійно проживає дитина кожну першу та третю суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. в присутності матері, або за спільною домовленістю без присутності матері; кожного дня засобами телефонного зв`язку, або за допомогою відеодзвінків за наявності таких технічних можливостей, з 17 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у присутності матері, або за спільною домовленості в іншу годину того ж дня..
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 вбачається, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування. Отже, скасування заходів забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Згідно із ч. ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Отже, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову зумовлює конкретні обмеження щодо вчинення певних дій чи, навпаки, обов`язок вчинити дії учасниками справи або третіми особами, що мають строковий характер та діють до моменту скасування таких заходів судом, який їх вжив, чи судом вищої інстанції у разі скасування ухвали про вжиття спірних заходів забезпечення за їх безпідставністю.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що основним рішенням суду, яке залишається в силі та в якому викладено які дії повинен вчинити відповідач щодо позивача, є ухвала Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2025, яку заявник не додав як виконавчий документ органу примусового виконання рішення. Одночасно заява представника ОСОБА_2 містила вимогу щодо примусового виконання зобов`язання суду, що викладені в ухвалі Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2025. Постанова апеляційного суду також повинна бути надана державному виконавцю, як така що доповнювала зміст ухвали суду першої інстанції. Той факт, що кожне рішення суду є обов`язковим до виконання, не звільняє заінтересовану особу, яка звертається з заявою про відкриття виконавчого провадження від подання необхідного рішення суду, яке підлягає виконанню. 
Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ч. 2 ст. 451 ЦПК України).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3 ст. 451 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Зажоми І. В. відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Зажоми Ігоря Васильовича- залишити без задоволення.
Ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2025 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Т. Л. Фетісова