ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 711/5903/25		
Провадження № 22-ц/821/166/26		
категорія 304090200 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М. 
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23 жовтня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Скляренко В.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

27 червня 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 04.05.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачкою був укладений Кредитний договір №2112425015038, на підставі якого відповідачці були надані кредитні кошти в сумі 4 800,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах, що передбачені договором.
Внаслідок порушення відповідачкою умов повернення кредитних коштів, у неї утворилась заборгованість за вищевказаним договором.
01.10.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу №1-12, на підставі якого право вимоги до відповідачки перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал».
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капілат» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір відступлення права вимоги №10-01/2023, на підставі якого право вимоги до відповідачки перейшло до ТОВ «Коллект Центр».
Таким чином, ТОВ «Коллект Цент» набуло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за Кредитним договором №2112425015038 від 04.05.2021.
У зв`язку з порушенням відповідачкою порядку повернення кредитних коштів, в неї утворилась заборгованість за Кредитним договором №2112425015038 від 04.05.2021 в загальній сумі 91 112,64 грн, з яких: 4 800,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 86 312,64 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги.
На підставі наведеного, позивач враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просив суд ухвалити рішення, яким стягнути із відповідачки на його користь заборгованість в загальній сумі 57 241,92 грн, з яких: 4 800,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 52 441,92 грн заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, а також стягнути судовий збір по справі в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг №2112425015038 від 04.05.2021 у розмірі 57 241,92 грн та судові витрати в загальній сумі 6 422,40 грн, тобто усього стягнуто суму коштів в розмірі 63 664,32 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи умови договору,відсутність заперечень сторін щодо факту укладання договору про надання фінансових послуг №2112425015038 від 04.05.2021, умови кредитування, а також приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачка не здійснила виконання своїх зобов`язань належним чином, суд прийшов до висновку про обгрунтованість доводів позивача про порушення відповідачкою свого зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними.
Відповідачка заперечувала щодо розіру нарахованих відсотків за користування кредитом, посилаючись на їх необгрунтованість.
Суд першої істанції за наданим позивачем розрахунком розміру нарахувань процентів за користування відповідачкою кредитом виснував, що сума заборгованості відповідачки по процентам за період користування кредитом з 04.05.2021 по 03.05.2022 складає 86 312,64 грн і складається з наступних сум: 29 616 грн – проценти, що нараховані первісним кредитором за період з 04.05.2021 по 30.11.2021 (211 днів); 56 696,64 грн – проценти, що нараховані правонаступником первісного кредитора (ТОВ «Вердикт Капітал») за період з 01.12.2021 по 03.05.2022 (154 дні) та дійшов висновку, що заявлена позивачем до стягнення у позові сума процентів не перевищує суми відповідних нарахувань. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом в сумі 52 441,92 грн є цілком обґрунтованими і правомірними.
Вирішуючи питання щодо витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, взявши до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, процесуальну поведінку учасників справи, дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 4 000,00 грн, оскільки такий розмір є пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, а також результат розгляду справи судом та зміст і значення остаточного рішення суду для сторін. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

13 листопада 2025 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи оскаржуване рішення ухваленим із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2025 року та ухвалити нове, яким частково задовольнити вимоги товариства на загальну суму 7 008,00 грн.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд прийняв рішення без врахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісією припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Вказує, що умовами договору визначено строк кредитування 16 днів.
Просить взяти до уваги той факт, що вона не ініціювала продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту.
Разом з тим, позивачем нарахування відсотків за користування позикою було визначено в значно більшому розмірі, ніж визначено договором та здійснено поза межами кінцевого строку кредитування та за відсутності правової підстави для цього.
Вказує, що при прийнятті рішення судом не було взято до уваги відзив на позовну заяву.
Також позивачем не було доведено пролонгацію строку кредитування по вказаному кредитному договору.
Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору, який надано позивачем, вбачається, що скаржник не здійснював оплату суми кредиту, а також визначених договором відсотків за користування ним, що є свідченням того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припинилися після спливу визначених договором строків кредитування, тому відсутні правові підстави для стягнення відсотків за користування кредитними коштами поза межами кінцевого строку кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 08 грудня 2025 року, ТОВ «Коллект Центр» вважаючи апеляційну скаргу безпідставною та необгрунтованою, а рішення суду законним та обгрунтованим, просило залишити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 травня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 2112425015038 «Стандартний» (а.с.16-18).
Відповідно до п. 1.1 договору товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається в заяві-анкеті та складає 4 800, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору, його додатків та правил.
Відповідно до п. 1.9 договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік.
Згідно п. 1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються відповідно до суми кредиту за кожний день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту в наступному розмірі:
а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;
б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4 а;
в) починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4 б;
г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1,4 в.
д) тип процентної ставки – фіксована.
На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4 800, 00 грн, що стверджується листом ТОВ ФК «Вей фор пей» від 05.05.2025, згідно якого на підставі укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «Вей фор пей» здійснено переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику НОМЕР_1 у розмірі 4 800,00 грн. (а.с.31).
Відповідно до п. 1.5, 1.6 договору у разі підписання електронного договору, договір буде вважатися укладеним в письмові формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства. Датою прийняття та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових, а саме: цього договору, самої заяви-анкети, правил, паспорту кредиту, повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
Відповідно до п. 4.3 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
Відповідно до п. 4.4 договору підписуючи цей договір із застосуванням процедури підпису, зазначеної у п. 4.3 цього договору, сторони усвідомлюють та підтверджують, що відповідно до ст. 639 та ст. 1055 ЦК України цей договір укладений сторонами у письмовій формі з дотриманням всіх вимог діючого законодавства України щодо процедури укладення та підписання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем.
Згідно умов договору позичальник несе певну відповідальність, а саме п.3.3 договору передбачено, що у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення/оплати суми кредиту та процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1% від неповернутої частини суми кредиту та процентів за користування ним за кожний день прострочення повернення (перевищення строку повернення) заборгованості з урахуванням наступних обмежень:
3.3.1 у разі, якщо сума, одержана за договором, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення договору – сукупна сума неустойки (траф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті позичальником за порушення виконання його зобов`язань, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної позичальником за договором;
3.3.2 у разі, якщо сума, одержана за договором, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору – пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової стави НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань позичальником на підставі договору не може перевищувати половини суми, одержаної позичальником за цим договором.
Відповідно до п. 3.8 договору сторони дійшли згоди, що строки позовної давності щодо стягнення неустойки закінчуються разом зі строками позовної давності за основним зобов`язанням з урахуванням умов п. 4.10 цього договору.
Згідно п. 4.12 договору, підписуючи цей договір сторони підтверджують свою домовленість та згоду на встановлення договірної позовної давності по всім своїм взаємовідносинам за цим договором строком у 10 років. Підписуючи цей договір, сторони підтверджують, що цей договір є договором про збільшення позовної давності та укладений у письмовій формі за взаємною згодою сторін.
01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 1-12 (а.с.34-38), відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №22112425015038 від 04.05.2021.
Станом на 30.11.2021 (дата що передувала відступленню права вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт Капітал») загальна заборгованість відповідача за договором № 2112425015038 від 04.05.2021 становила 34 416,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 4 800, 00 грн; заборгованість за процентами –29 616,00 грн, що стверджується розрахунком.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 34 416,00 грн, в тому числі 4 800, 00 грн – сума заборгованості за кредитом, 29 616,00 грн – сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, що стверджується витягом з реєстру (а.с.47).
Відповідно до умов договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача щодо сплати процентів за користування кредитними коштами не в повному обсязі, зазначене не протирічить нормам діючого законодавства та відповідає змісту ст.514 ЦК України.
ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом лише в частині нарахованих процентів за період по 30.11.2021, а саме у розмірі 29 616,00 грн, що стверджується розрахунком (а.с.47).
Право вимоги за нарахованими процентами за користування кредитом у розмірі 56 696,64 грн не перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», що стверджується розрахунком заборгованості за договором ( а.с. 49).
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договір відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №10-01/2023 (далі Договір відступлення) згідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» (Кредитор) відступило, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло належні Кредиторові права грошової вимоги (Право вимоги) до Боржників за кредитними договорами, вказаними в Додатках №1 та №3 до цього Договору (Реєстр боржників), в тому числі і право грошової вимоги за Договором №2112425015038 від 04.05.2021р., укладеними із ОСОБА_1 (а.с. 65).
На момент укладання такого договору розмір кредитної заборгованості відповідачки за Кредитним договором №2112425015038 від 04.05.2021 складав 91 112,64 грн., з яких: 4 800 грн. – заборгованість за сумою (тілом) кредиту; 86 312,64 грн. – заборгованість за процентами (а.с. 65).
Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 2112425015038 від 04.05.2021 у розмірі 57 241,92 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 4 800, 00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 52 441,92 грн.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично – у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Відповідно до ст.ст. 509-510, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України).
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
Як вбачається із матеріалів справи, 04.05.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 2112425015038 «Стандартний», у формі електронного документу, який було підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) номер пароля L8.
Разом з договором про надання фінансових послуг № 2112425015038 «Стандартний» від 04.05.2021 відповідачем було підписано шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором L8 , паспорт споживчого кредиту, Додаток № 1 до кредитного договору заява-анкета та Додаток № 2 ( графік платежів).
З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Отже, із наведеного слідує, що відповідачка уклала із ТОВ «Служба миттєвого кредитування» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором L8), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Крім того, відповідачкою не заперечувався факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у розмірі 4 800,00 грн, проте, вона вважає, що позивачем нарахування відсотків за користування позикою було визначеному в значно більшому розмірі, ніж визначено договором та здійснено поза межами кінцевого строку кредитування та за відсутності правової підстави для цього.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно п. 1.2 договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною.
Відповідно до заяви-анкети ОСОБА_1 , орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Кредит отримано на строк 365 днів з правом повернення та сплати процентів у розмірі 1 536,00 грн ( а.с. 22).
Згідно п. 1.3 договору, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту ( а.с. 16).
На період строку, визначеного у п. 1.4 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 2% від суми кредиту за кожен день. У випадку користування кредитом понад строк, визначений у п. 1.3 договору, процентна ставка збільшується на 1,64%; починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в) (п. 1.4).
Пунктом 1.4.1 договору визначено, що нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. 
Пунктом 1.4.2. договору встановлено, що в разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.
Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік (п. 1.9 договору).
На підставі наведеного, зважаючи на принцип свободи договору, передбаченого статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили орієнтовний строк повернення кредиту у 16 днів, а також граничний строк кредитування в 1 рік.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що кредитодавець правомірно нарахував заборгованість по відсоткам за змінюваною відсотковою ставкою за період з 04.05.2021 по 03.05.2022, тобто в межах строку кредитування та на підставі умов кредитного договору.
Згідно наданого розрахунку, загальна заборгованість за кредитним договором складала 91 112,64 грн, однак позивач визначив позовні вимоги у розмірі 57 241,92 грн, що не перевищує розміру загальної заборгованості, яка виникла у відповідача під час строку кредитування, тому апеляційний погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості у розмірі 57 241,92 грн з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр».
Відхиляються як безпідставні посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що при прийнятті рішення судом не було взято до уваги відзив на позовну заяву, оскільки суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, зокрема в частині нарахування відсотків, надавши оцінку доводам відзиву та врахувавши умови договору, дійшов вірного висновку, що нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, з урахуванням саме умов кредитного договору.
Також є необґрунтованими доводи скаржника, що позивачем не було доведено пролонгацію строку кредитування по вказаному кредитному договору, оскільки умовами даного договору не передбачено пролонгації строку кредитування, проте, за умовами договору сторони визначили граничний строк кредитування, який становить 1 рік ( п. 1.9), і відповідно, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку дії договору.
Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
Інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, проте суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2025 року, судові витрати слід залишити за відповідачкою.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча         О.В. Карпенко

Судді          О.М. Новіков

Л.І. Василенко