Справа № 191/4927/25 
Провадження № 2/191/2441/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Синельникове 
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді Окладнікової О.І.,
за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
24.09.2025 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 33040,00 грн. 
Позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» обґрунтовані наступним.
11.09.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено Договір про споживчий кредит №4589493.
15.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» (клієнт) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором про споживчий кредит №4589493 від 11.09.2021 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан».
У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал», відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором про споживчий кредит №4589493 від 11.09.2021 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан».
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр» за договором про споживчий кредит №4589493 від 11.09.2021 року в розмірі 33040,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 4000,00 грн., заборгованості за процентами – 27880,00 грн., комісії – 1160,00 грн., які позивач просить стягнути із відповідача на свою користь, а також стягнути понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 25.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 13.11.2025 року за клопотанням представника позивача було витребувано з АТ КБ «Приватбанк» письмові докази по справі.
11.12.2025 року на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів з АТ КБ «Приватбанк» надійшла виписка по рахунку НОМЕР_1 за період з 11.09.2021 по 18.09.2021 р.
У сьогоднішнє судове засідання представник позивача не з`явився, просили проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.
Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що висунуті позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Крім того, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 11.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №4589493, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику у власність грошові кошти у сумі 4000,00 грн. на погоджений умовами договору строк 15 днів, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Комісія за надання кредиту: 1160.00 грн., яка нараховується за ставкою 29.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 1800.00 грн., які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Базова процентна ставка в день становить 1,60%.
Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.
11.12.2025 року на виконання ухвали суду від 13.11.2025 року до суду надійшла відповідь АТ КБ «Приватбанк», згідно із якою на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), та надано виписку про рух коштів за період з 11.09.2021 року по 18.09.2021 року, згідно з якою на рахунок № НОМЕР_3 12.09.2021 року було зараховано переказ на суму 4000,00.
15.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. 
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №15/12-2021-22 від 15.12.2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18840,00 грн., з яких: 
- 4000,00 грн. – сума заборгованості за тілом;
- 13680,00 грн. – сума заборгованості по процентам;
- 1160,00 грн. – заборгованість по комісії.
10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Реєстрах боржників.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33040,00 грн., з яких: 
- 4000,00 грн. – сума заборгованості за тілом;
- 27880,00 грн. – сума заборгованості за нарахованими процентами;
- 1160,00 грн. – сума заборгованості за нарахованими комісіями.
Як зазначає позивач, позичальник свої зобов`язання за договором про споживчий кредит №4589493 від 11.09.2021 року щодо сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту належним чином не виконав, загальна заборгованість позичальника, яку просить стягнути ТОВ «Коллект Центр» становить 33040,00 грн., згідно розрахунку заборгованості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Таким чином, сума наданої позики, розмір процентів, порядок їх нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі.
Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю настання відповідних правових наслідків.
За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, вказані положення закону передбачають альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій особі цього договору.
Оскільки договір про споживчий кредит №4589493 підписаний ОСОБА_1 шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав у ТОВ «Мілоан» кредит, суму якого вчасно не повернув, а тому з нього на користь правонаступника кредитора ТОВ «Коллект Центр» належить стягнути заборгованість в розмірі 12360,00 грн., яка складається з: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7200,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (3 % в день) за період з 11.09.2021 року по 09.11.2021 року (60 днів в межах строку дії договору про споживчий кредит №4589493), сума заборгованості за комісіями – 1160,00 грн.
Щодо стягнення заборгованості по сплаті відсотків нарахованих понад строку кредитування – після 09.11.2021 року суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до Договору про споживчий кредит №4589493 від 11.09.2021 року, кредит ОСОБА_1 надавався на 15 днів, тобто до 26.09.2021 року, із загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах на 60 днів, тобто до 09.11.2021 року.
Таким чином, у кредитора є право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору про споживчий кредит, є необґрунтованими, правові підстави для стягнення відсотків, нарахованих після 09.11.2021 року відсутні.
З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Крім того, позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 13000,00 грн., які позивач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи та які вважає судовими витратами в цій цивільній справі.
Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на правову допомогу договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс лист АО «Лігал Асісстанс», заявку на надання юридичної допомоги №861 від 01.08.2024 року та витяг з Акту №13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2024 року, вартість наданих послуг складає 13000,00 грн, з яких: надання усної консультації з вивченням документів - 4000 грн, складання позовної заяви – 9000 грн.
Договором №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, підтверджено, що він укладений між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» про надання правової допомоги, з визначенням у ньому розмірів оплати та порядку розрахунків.
Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №861 від 01.08.2024 року та витягу з Акту №13 про надання юридичної допомоги від 01.08.2024 року, загальна вартість наданих адвокатом позивачеві послуг, які були сплачені позивачем адвокату, становить 13000,00 грн.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом встановлено, що витрати позивача на правничу допомогу в цій справі становлять 13000,00 грн., що підтверджується копіями договору №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс листа АО «Лігал Асісстанс», заявки на надання юридичної допомоги №861 від 01.08.2024 року та витягу з Акту №13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2024 року, та які підлягають стягненню з відповідача, як судові витрати по цій цивільній справі.
Позивачем на виконання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України було надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом.
Відповідач клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в зв`язку з їх неспівмірністю, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляв.
Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості були задоволені частково, на підставі ст.141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог по сплаті судового збору у сумі 906,07 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 4863,30 грн. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.2, 10, 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
частково задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) суму заборгованості за кредитним договором №4589493 від 11.09.2021 у розмірі 12360,00 грн., яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту – 4000,00 грн., суми заборгованості за нарахованими процентами – 7200,00 грн., заборгованості за комісіями – 1160,00 грн., а також в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 906,07 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4863,30 грн., а всього 18129 (вісімнадцять тисяч сто двадцять дев`ять) грн. 37 коп.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 23.01.2026 року.

Суддя       О.І. Окладнікова