ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/151/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/6657/25 Категорія: 305010900 	Пономар В. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Черниченка Євгена Миколайовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, –
в с т а н о в и в :

У травні 2025 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09.02.2025 на вул. Михайла Грушевського у м. Черкаси сталася дорожньо-транспортна пригода за участю керованого відповідачем транспортного засобу RENAULT KANGOO та автомобіля позивача AUDI Q3. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.03.2025 у справі № 712/2004/25 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано відповідача. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».
З метою визначення розміру матеріальної шкоди позивач звернувся до судового експерта, який склав висновок від 02.04.2025 № 016/2025, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу становить 132 944,72 грн, а з урахуванням зносу пошкоджених складових частин - 71 098,20 грн. 
Відповідно до положень законодавства матеріальний збиток в розмірі 71 098,20 грн. (вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкоджених складових частин) підлягає компенсації за рахунок страхової компанії, до якої в межах цього провадження позивач не бажає пред`являти будь-яких претензій.
Різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлюваного ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу складових частин пошкодженого транспортного засобу) та страховим відшкодуванням становить 132 944,72 грн. – 71 098,20 грн. = 61 846,52 грн, яку має сплатити винуватець ДТП – ОСОБА_1 . 
Також позивач просив стягнути з відповідача 15 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на душевні страждання, негативні зміни в житті та життєвих стосунках, а також негативні наслідки для його самопочуття і здоров`я.
Окрім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на оплату судової експертизи в розмірі 6 500,00 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені збитки, завдані пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 61 846,52 грн., моральну шкоду в розмірі 6 000,00 грн., витрати пов`язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 6 500,00 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що, указуючи на недостовірність висновку експерта, відповідач посилався на те, що автомобіль позивача був раніше пошкоджений під час ДТП у США та відновлювався в Україні, у зв`язку з чим відсутні докази оригінальності окремих деталей і повноти відновлення. Суд відхилив ці доводи як непідтверджені належними та допустимими доказами. При цьому судом зауважено, що навіть за умови існування попередніх ремонтів, це саме по собі не нівелює відповідальності за нові ушкодження, завдані ДТП 09.02.2025. Обов`язок довести, які саме пошкодження не пов`язані з цією подією, покладається на сторону, що на це посилається.
Оскільки судом було встановлено, що, внаслідок винних дій ОСОБА_1 , був пошкоджений належний позивачу транспортний засіб, тому позовні вимоги у частині стягнення матеріальної шкоди вважав обґрунтованими.
Крім того, суд вказав на доведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди протиправними діями відповідача. За сукупністю встановлених обставин, беручи до уваги компенсаторний (а не каральний) характер відшкодування моральної шкоди та керуючись критеріями розумності і справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення цієї вимоги та визначає справедливий розмір грошової компенсації у сумі 6 000,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 – адвокат Черниченко Є.М.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити нове судове рішення. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що висновок експерта наданий позивачем не є належним доказом, оскільки номер шасі (кузова) у транспортного засобу, який належить позивачу та наданий на експертизу відрізняється.
Під час огляду автомобіля від 02 квітня 2025 року, відповідно до додатків висновку експерта №016/2025 від 02.04.2025, вбачається, що на момент огляду деякі деталі знаті з автомобіля, зокрема від`єднана передня ліва фара, що унеможливлює встановити, чи саме ця фара стояла на автомобілі під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09.02.2025 року та взагалі чи саме цей автомобіль, який оглядався в ході експертного дослідження, був пошкоджений в дорожньо-транспортній пригоді.
Крім того, зазначає, що позивач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП, а тому суд першої інстанції повинен був зменшити вартість відновлювального ремонту на суму ПДВ (20%), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи немає.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 вказує, що позивач у даній справі має право на отримання різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка розраховується, як різниця між вартістю ремонту автомобіля без урахування зносу та з урахуванням зносу.
Звертає увагу. що неправильно вказаний VIN-код є очевидною технічною помилкою (опискою), яка жодним чином не впливає на правильність розрахунку в цілому.
Вказує, що законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин визначено, що розмір ПДВ утримується від вартості ремонту страховиком, а не винуватцем ДТП.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та судом першої інстанції встановлено, що Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.03.2025 у справі № 712/2004/25 ОСОБА_1 09.02.2025 о 13 год 20 хв в м. Черкаси, керуючи автомобілем Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Грушевського в м. Черкаси, під час руху заднім ходом не переконався що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Audi Q3 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався позаду, чим порушив п. 10.9 ПДР України. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками.
За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення суд визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП, та застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як доказ розміру заявлених позивачем вимог надано висновок експерта за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 02.04.2025 № 016/2025, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу становить 132 944,72 грн. (в тому числі ПДВ 19225,53 грн.), а з урахуванням зносу пошкоджених складових частин - 71 098,20 грн. (в тому числі ПДВ 8917,78 грн.)
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до пункту 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює 0 для нових складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема, 5 років-для легкових КТЗ виробництва країн СНД, та 7 років-для інших легкових КТЗ.
У пункті 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.
Установлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та вина відповідача. Предметом спору є сума відшкодування майнової шкоди, яка є фактичним розміром збитків з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу). 
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.
Колегія суддів враховує, що дійсно матеріали справи не містять відомостей про здійснення ремонту пошкодженого транспортного засобу юридичною особою, або фізичною особою-підприємцем, яка є платником ПДВ, а тому є підстави для зменшення розміру відшкодування на суму ПДВ. 
Як видно із наданого експертного висновку, розмір ПДВ включений у вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля Audi Q3 д.н.з. НОМЕР_2 становить 19225,53 грн. При цьому, розмір ПДВ включений у вартість матеріального збитку при ДТП, який фактично має бути відшкодований страховиком відповідача становить 8917,78 грн.
З огляду на зазначене, визначений позивачем розмір відшкодування матеріальної шкоди 61846,52 грн. слід зменшити на розмір ПДВ - 10307,75 грн. (виходячи з розрахунку ПДВ: 19225,53 грн. – 8917,78 грн.), а тому різниця між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням становить 51538,77 грн.
Колегія суддів, перевіряючи доводи ОСОБА_1 у частині того, що наданий висновок експерта №016/2025 за результатами експертного товарознавчого дослідження від 02.04.2025 року є неналежним доказом у справі, вважає за необхідне зазначити наступне.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20).
Відповідачем не доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, оскільки останній не спростував наданих позивачем доказів на підтвердження розміру матеріального збитку та його розрахунку, і не навів підстави звільнення його від доказування відповідних обставин, які, з метою їх з`ясування судом в цій справі, потребували спеціальних знань експерта (спеціаліста).
Вказане стосується, зокрема, посилань на те, що автомобіль до ДТП, яке сталося 09 лютого 2025 року мав пошкодження тих самих складових частин внаслідок інших дорожньо-транспортних пригод.
Щодо посилань на відмінність номера кузова автомобіля зазначеного у дослідницькій частині висновку експерта з номером кузова автомобіля, який був пошкоджений внаслідок ДТП, то колегія суддів вважає вказане опискою, оскільки в Акті огляду транспортного засобу №016/2025 (дефектна відомість) складеним експертом ОСОБА_4 , який виконував дослідження, номер шасі є ідентичним з номером кузова пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статі 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За результатами розгляду справи, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, та зміни судового рішення у частині розміру стягнутого відшкодування. 
Щодо судових витрат
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 . 
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 визначено ціну позову у розмірі 71846,52 грн. За результатами розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій позов підлягає задоволенню на суму 57538,77 грн., що становить 80,09% від заявленої ціни позову, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 970 грн.
Апеляційна скарга фактично задоволена судом на 16,6 %, тому з державного бюджету відповідачу підлягає компенсація судового збору у розмірі 301,59 грн.
Застосовуючи положення частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне остаточно визначити суму судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 668,41 грн. 
Крім того, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
На підтвердження понесення позивачем судових витрат пов`язаних із залученням експерта, позивачем надано висновок експерта за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 02.04.2025 № 016/2025 та платіжну інструкцію від 01.04.2025, відповідно до якої позивачем за проведення експертизи сплачено 6 500,00 грн.
Отже, з урахуванням пропорційності задоволених вимог на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 5205,85 грн. 
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Черниченка Євгена Миколайовича– задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2025 року – змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з 61 846, 52 грн. до 51 538,77 грн.
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  витрати пов`язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 5205,85 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 668,41 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді