Справа № 522/15138/24
Провадження № 2/522/2898/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі: 
головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,
за участі секретаря судового засідання - Коновал Д. І.,
представника позивача - адвоката Бондаренка С. Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, Міністерства оборони України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, Міністерства оборони України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -  ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні.
В обґрунтування позову зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У квітні 2011 року її син почав службу у Збройних силах України та служив баталером військової частини НОМЕР_5 .
Указує, що ОСОБА_3 одружився та проживав із сім`єю, однак у 2018 році сім`я фактично розпалася, шлюбні стосунки з дружиною та спільне проживання припинилися та остання звернулася до суду про стягнення з нього аліментів на двох дітей.
ОСОБА_3 почав проживати з позивачем і їхній сімейний бюджет складався виключно із його заробітної плати, тому з 2018 року вона перебувала на утриманні сина ОСОБА_3 .
Указує, що вона з 2010 року не працює і останній раз дохід отримувала ще у 2010 році. 
З 05.03.2012 вона не перебуває у шлюбі, проживала сама, маючи власний бюджет та допомогу від сина.
Не маючи жодних доходів та не будучи працевлаштованою, вона переїхала ближче до місця служби сина та 31.01.2022 за його кошти для їх спільного проживання придбала квартиру АДРЕСА_1 , де вони проживали разом та вели спільне господарство.
Зі своєю дружиною та дітьми її син  ОСОБА_3 фактично не проживав з 2018 року та сплачував аліменти на дітей відповідно до судового рішення.
З позовом про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 її син звернувся до суду лише 04.02.2022, у зв`язку з проходженням військової служби і перебуванням у зоні бойових дій не зміг зробити цього раніше. 
З 29.06.2023  ОСОБА_3 вважається зниклим безвісти.
Позивач зверталася до командира військової частини НОМЕР_1 із заявами про виплати з метою отримання коштів для існування, оскільки її син, який її утримував, зник безвісти.
Проте командування військової частини відмовило їй у виплатах, оскільки ОСОБА_3 юридично розірвання шлюбу не оформив та належні виплати отримує його дружина ОСОБА_2 .
Посилаючись на викладене, для отримання виплати компенсації за зниклого безвісти сина, допомоги та інших пільг, передбачених законодавством, просить встановити факт проживання однією сім`єю та перебування її на утриманні сина - ОСОБА_3 із серпня 2018 року по березень 2023 року. 
Міністерство оборони України у письмових поясненнях проти задоволення позову заперечувало, вважає, що позивачем не заявлено позовних вимог до відповідачів, у тому числі й до Міністерства оборони України, тому останнє не є належним відповідачем у справі через відсутність заявлених позовних вимог. 
Крім того указує, що спірних правовідносин у Міністерства оборони України з позивачем, станом на день звернення останньої до суду, не виникало, а тому позивачем обрано неправильний спосіб захисту.
Також зазначає, що згідно з відповіддю командира військової частини НОМЕР_1 №457, яка додана до матеріалів справи, грошове забезпечення, передбачене Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, нараховуються дружині зниклого безвісти військовослужбовця та його неповнолітнім дітям, що відповідає вимогам законодавства.
Крім того посилається на те, що позивачем не надано жодних документів на підтвердження перебування її на утриманні у безвісти зниклого ОСОБА_3 , вона не є особою з інвалідністю чи непрацездатною, тобто такою, що не може самостійно себе утримувати.
У відзиві на позовну заяву Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області просило у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю та зазначило, що ГУ ДКСУ в Одеській області є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки жодних прав позивача не порушувало, не перебувало з ним в жодних правовідносинах, крім того жодних вимог до ГУ ДКСУ в Одеській області позивачем не пред`явлено.
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Бондаренко С. Г. просив позов задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Заслухавши представника позивача - адвоката Бондаренка С. Г., дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке. 
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Дубовською сільською радою Красноокнянського району Одеської області 24.04.1992 слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є: ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 .
31.10.2019 Красноокнянським районним судом Одеської області у справі № 506/575/19 видано судовий наказ про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на дітей - доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до повноліття ОСОБА_6 - до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а далі, якщо після досягнення повноліття ОСОБА_6 ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, за вирахуванням тієї частки, що припадала на ОСОБА_6 , до повноліття ОСОБА_7 - до 12 березня 2034 року, починаючи з 23 жовтня 2019 року.
Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2023 № 460 станом на 18 березня 2023 року ОСОБА_3 перебуває в статусі зниклого безвісти. 
З Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20230703-136 від 03.07.2023 слідує, що датою набуття ОСОБА_3 статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, є 29.06.2023.
17.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату їй 1/3 частини грошового утримання та додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн, нарахованих за період з 03.03.2022 військовослужбовцю ОСОБА_3 (після всіх відрахувань по обов`язковим платежам та аліментам).
Листом від 20.04.2023 № 741 військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено ОСОБА_1 , що згідно чинного законодавства та судового наказу від 23.10.2019 військова частина буде надалі проводити нарахування аліментів дітям старшини 1 статті ОСОБА_3 , а саме: доньці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Також зазначено, що у зв`язку із виникненням спірного питання між нею та ОСОБА_2 інші нарахування і виплати призупинено до винесення рішення суду та встановлення судом особи, якій належать ці виплати. Поновлення виплат буде здійснено на підставі прийнятих судових рішень та набрання ними законної сили.
Листом № 757 від 29.05.2024 військовою частиною НОМЕР_1 на заяву ОСОБА_1 від 30.04.2024 щодо виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди повідомлено їй про відмову у задоволенні заяви, оскільки виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_3 здійснюється його дружині. 
Ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 28.12.2023 провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу закрито у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_3 . 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 у справі № 420/22686/24 відмовлено у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області про встановлення факту проживання зі зниклим безвісти однією сім`єю та перебування на його утриманні. Роз`яснено, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилається на те, що встановлення факту спільного проживання із ОСОБА_3 та перебування на його утриманні їй необхідне для отримання виплат, допомоги та інших пільг, передбачених законодавством у зв`язку із зникненням безвісти її сина - військовослужбовця.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. 
Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на особі, яка посилається на них як на підставу своїх вимог.
Однак позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту її спільного проживання із ОСОБА_3 у період із серпня 2018 року по березень 2023 року. 
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .
Шлюб між ними не розірвано. Провадження у справі про розірвання шлюбу закрито на підставі ухвали суду від 28.12.2023 у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .
Позивач у позовній заяві зазначає, що із серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шлюбні відносини були припинені, що підтвердила й сама ОСОБА_2 у заяві, поданій до суду про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на дітей.
Однак, саме лише посилання позивача на визнання ОСОБА_2 обставин припинення шлюбних відносин із ОСОБА_3 із серпня 2018 року, без підтвердження належними та допустимими доказами, не свідчить про його спільне проживання із серпня 2018 року саме з позивачем.
Реєстрація місця проживання позивача та ОСОБА_3 з лютого 2022 року за однією адресою не свідчить про їхнє спільне проживання із серпня 2018 року та наявність відносин, притаманних сім`ї, у тому числі враховуючи перебування ОСОБА_3 у 2022 році на військовій службі.
При цьому довідка виконавчого комітету Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області № 4556 від 23.11.2022, підписана Нерубайським сільським головою Мішаглі О., про те, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована і проживає в АДРЕСА_2 , проживала разом і вела спільне господарство зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є належним доказом на підтвердження обставин, на які посилається позивач, довідка не містить зазначення періоду такого проживання та ведення спільного господарства, при цьому вона видана 23.11.2022, тоді як відповідно до даних службового розслідування, ОСОБА_3 вважається зниклим за обставинами затоплення катеру «Слов`янськ» 03.03.2022, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 № 460 від 18.03.2023.
Також не підтверджує наявність між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відносин, притаманних сім`ї, і посилання позивача на придбання нею за кошти ОСОБА_3  31.01.2022 квартири АДРЕСА_1 , адже позивачем ці обставини не підтверджені жодними доказами.
Інших доказів на підтвердження спільного проживання у заявлений період позивача із ОСОБА_3 не надано.
Крім того, позивач у позовній заяві просить також встановити факт її перебування на утриманні сина ОСОБА_3 .
Разом з тим, для встановлення факту перебування на утриманні для мети, вказаної позивачем, необхідно встановити, що позивач є непрацездатною особою, та допомога, яка надавалась, була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
Позивач зазначає, що вона з 2010 року не працює і останній запис в її трудовій книжці був зроблений у 2010 році про здійснення їй виплати допомоги по безробіттю.
У підтвердження зазначених обставин, позивач додала до позовної заяви копії перших двох аркушів трудової книжки, а також відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період 1998-2010 роки за формою ОК-5.
Однак такі докази не підтверджують відсутність у позивача доходів з 2010 року, а інших доказів про їх відсутність позивачем не надано. 
Також матеріалами справи не встановлено й непрацездатності позивача ОСОБА_1 , зокрема, що вона є особою з інвалідністю.
При цьому додавши до позовної заяви копії квитанцій до платіжних інструкцій на переказ коштів та фіскальних чеків, позивач у позовній заяві не обґрунтовувала на підтвердження яких обставин вони надані, при цьому їхній зміст не підтверджує обставин, наведених позивачем у позовній заяві як на підставу своїх вимог.
Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження непрацездатності позивача, як і не містять доказів, що ОСОБА_3 надавалась будь-яка допомога матері. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами проживання однією сім`єю із сином та перебування її на утриманні ОСОБА_3 у період із серпня 2018 року по березень 2023 року. 
Ураховуючи наведене вище в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 76, 81, 263, 265 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, Міністерства оборони України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області, код ЄДРПОУ: 37607526, адреса: м. Одеса, вул. Садова, 1а;
Відповідач: Міністерство оборони України, код ЄДРПОУ: 00034022, адреса: м. Київ, Повітрянофлотський пр-т, 6;
Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 . 
Повне судове рішення складено 20.01.2026.
Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА