ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року 
м. Харків
справа № 642/7169/24
провадження № 22-ц/818/698/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Мальованого Ю.М.
за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
заявник – Акціонерне товариство «Укрсиббанк»
заінтересовані особи: Територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року в складі судді Грінчук О.П.,
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2024 року АТ «Укрсиббанк» ( надалі Банк) звернулосьдо суду з заявою про визнання відумерлою спадщину у вигляді нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 1943314 (надалі Квартира), яка відкрилась після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та просила передати її у власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. 
В обґрунтування заяви зазначено, що 31.07.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (поточне найменування – AT«УКРСИББАНК») та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11190527000 з додатковими угодами №1 від 31.07.2007 та №1 від 06.11.2008, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 28500,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредиту повному обсязі непізніше 31.07.2017 згідно графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,5% річних. 31.07.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як іпотекодержателем та ОСОБА_4 , як іпотекодавцем - майновим поручителем громадянина України ОСОБА_3 , було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку Банку була передана Квартира, що належала на праві власності ОСОБА_4 . Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 17.09.2009 у справі №2-3225/09 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (фінансовий поручитель) суму боргу за Договором кредиту в розмірі 26223,15дол США. Рішення суду залишається невиконаним. Іпокетодавець ОСОБА_4 померла, спадщину після неї прийняв чоловік – ОСОБА_6 , який теж помер, спадщину відкриту після смерті ОСОБА_6 прийняв його син ОСОБА_3 ( боржник за Договором кредиту) який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа за вимогою кредитора та на теперішній час свідоцтво на спадщину не видавалось. У зв`язку із тим що спадщина жодним із п\спадкоємців ОСОБА_3 , не була прийнята, просить визнати спадщину відумерлою.
Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року заяву Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задоволено. Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 19743314. Передано відумерлу спадщину у комунальну власність територіальної громади м. Харкова.
Не погодившись із рішенням суду, Харківська міська рада подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення яким у задоволені заяви Банка відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та дійшов помилкового висновку про доведеність заявлених вимог. Суд не дав оцінку тій обставині, що Банк пропустив встановлений ст.1281 ЦК України строк пред`явлення вимог до спадкоємців ОСОБА_3 . Останній помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому останнім днем для прийняття спадщини та пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців було 04.01.2012. Проте претензію кредитора було пред`явлено 06.01.2012 тобто з пропуском строку. Крім того скаржник зазначає що, договір іпотеки від 31.07.2007, укладений між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 є таким що припинений в силу вимог ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки Банком не вчинено дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у встановлений законом строк. 
03.11.2025 від представника АТ «Укрсиббанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник Банку заперечує проти задоволення скарги, вважає рішення законним та обґрунтованим. Зазначає що в матеріалах справи наявні всі докази на підтвердження наявності підстав для задоволення заяви, яким суд дав належну оцінку. 
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга Харківської міської ради не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи що 31.07.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та громадянином ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11190527000 з додатковими угодами №1 від 31.07.2007 та №1 від 06.11.2008, відповідно до якого банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 28 500,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 31.07.2017 згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,5% річних.(а.с.15-25)
31.07.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як іпотекодержателем та ОСОБА_4 , як іпотекодавцем - майновим поручителем громадянина України ОСОБА_3 , було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» було передано нерухоме майно, а саме - однокімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 25,9 кв.м., жилою площею 13,0 кв.м., що належала на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору №Н10-796 купівлі-продажу квартири, зареєстрованого Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації 08.07.1998 року, за реєстровим номером №11-4-195.(а.с.26-27)
31.07.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки №П/11190527000, відповідно до якого Плетньова поручилась за виконання ОСОБА_3 кредитних зобов`язань за кредитним договором №11190527000 від 31.07.2007 в розмірі 28500 дол. США.
Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 17.09.2009 у справі №2-3225/09 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (фінансовий поручитель) суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за договором про надання споживчого кредиту №11190527000 від 31.07.2007 в розмірі 26 223,15 дол.США.
З відомостей виконавчого провадження №67493390 встановлено, що станом на 10.03.2025 воно відкрито на виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова №2-3225/09, стягувач АТ «Укрсиббанк», боржник ОСОБА_5 , рішення не виконано.
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 (майновий поручитель ОСОБА_3 ). ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що вчинено актовий запис №4314 від 23.03.2009. Місцем проживання померлої особи, згідно з копією актового запису про смерть, вказано АДРЕСА_1 . 
З матеріалів спадкової справи ОСОБА_4 №522/2009 вбачається, що її чоловік, ОСОБА_6 , який був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , 26.08.2009 звернувся до Другої ХМДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_4 . 23.02.2021 Банк направив до Другої харківської міської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців ОСОБА_4 за №25-1-01/238. Згідно відповіді Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 25.02.2021 № 383/02-14, претензія Банка була долучена до спадкової справи за №522/2009, у разі звернення спадкоємців для отримання свідоцтва про право на спадщину їм буде доведена до відома претензія Банку. Померла ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .
В листопаді 2023 року банк звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_6 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 15.03.2024 провадження у справі закрито, оскільки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто ще до подання банком позову до суду. 
З матеріалів спадкової справи ОСОБА_6 №274/10 вбачається, що 19.05.2010 син ОСОБА_6 та ОСОБА_4 – ОСОБА_3 (боржник за кредитним договором) звернувся до Другої ХМДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 . 01.07.2010 ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на квартиру в АДРЕСА_2 . 
04.07.2011 ОСОБА_3 (боржник за кредитним договором), помер, про що 07.07.2011 вчинено актовий запис №9019. Місцем проживання померлої особи, згідно з копією актового запису про смерть, вказано АДРЕСА_1 . 
Згідно даних копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 06.12.2011 Банком направлено до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців ОСОБА_3 за вих.№2038/30-31. Вказана претензія була зареєстрована нотаріальною конторою 06.01.2012. Відповіді банку не надано. 29.11.2013 Банк повторно направив запит до Другої харківської міської державної нотаріальної контори вимогу, в якому просив повідомити про всіх спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_3 , які подали заяву на отримання спадщини чи яким видано свідоцтво на спадщину та відомості про спадкове майно. 13.12.2013 Друга харківська державна нотаріальна контора на запит Банку повідомила, що претензія Банка була долучена до спадкової справи за №673/2013, у разі звернення спадкоємців для отримання свідоцтва про право на спадщину їм буде доведена до відома претензія Банку. 16.03.2020 Друга харківська міська державна нотаріальна контора на заяву Банку за вих.№24- 1-01/240 від 10.03.2020 повідомила, що після смерті гр. ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зведена спадкова справа №673/2013 за претензією Банка та зареєстровано за №1260. Також повідомлено, що на дату надання відповіді (16.03.2020 ), інших заяв до нотаріальної контори не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.
Згідно копії акту про укладення шлюбу №2613 від 19.10.1991 вбачається, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі із ОСОБА_7 13.09.1994 шлюб розірвано, про що вчинено актовий запис №657. У шлюбі у ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась донька, ОСОБА_2 .
04.12.2001 ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_1 , актовий запис №525.
З відповіді Департаменту реєстрації ХМР №1683/0/50-25 від 28.05.2025 встановлено наступне. Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова за адресою АДРЕСА_2 , станом на 21.03.2009 (дата смерті ОСОБА_4 ), був зареєстрований ОСОБА_6 . Також з копії картотеки з питань реєстрації фізичних осіб за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що за вказаною адресою з 02.08.1998 по 07.08.2011 був зареєстрований ОСОБА_3 .
Також з матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . 12.07.2024 Банк направив до Другої харківської міської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців ОСОБА_6 за №27-1-01/373. Згідно відповіді Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 26.07.2024 №10/8/02-14, банк повідомлено, що на ім`я ОСОБА_3 як спадкоємця за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_6 , видано свідоцтво про право на спадщину а саме: квартиру АДРЕСА_3 .
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.
Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Положеннями частини першої ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. ст. 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Обов`язок по поверненню кредиту не є особистим зобов`язанням та не припиняється внаслідок смерті позичальника.
У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадщину можна або прийняти повністю, або відмовитися від неї взагалі. Прийняття лише частини спадщини чинним законодавством не допускається.
Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно зі ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Особи, які мають право або зобов`язані подати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання із Спадкового реєстру інформації про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом 1 року з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. (стаття 1281 ЦК України)
Статтею 338 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного суду від 22 березня 2023 року у справі №463/6829/21-ц.
Оскільки після смерті боржника Банку ОСОБА_3 спадкоємці за заповітом відсутні, а спадкоємці за законом не прийняли спадщину що підтверджується відповіддю Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 16.03.2020 №453/02-14 в якому зазначено що після ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 за претензією банку було заведено спадкову справу №673/2013 та інших заяв не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалось ( а.с. 47), суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у підстав для визнання спадщини у вигляді Квартири відумерлою. 
Твердження Харківської міської ради про відсутність у Банка права вимоги до боржника не знайшли свого підтвердження в суді першої та апеляційної інстанції.
Положеннями ч.2 ст. 1281 ЦК України (в редакції чинній на дату смерті ОСОБА_3 ) визначено, що Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою.
Велика Палата Верховного Суду, порівнявши аналогічні терміни «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дійшла у такому випадку висновку про наявність презумпції можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, у зв`язку із чим позивач має довести, що він до певного моменту не міг довідатися про певну обставину, а відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про обставину позивач міг отримати раніше, що також випливає із загальних засад змагальності процесу (правові висновки Велика Палата Верховного Суду викладала, зокрема, у підпунктах 7.9-7.12 постанови від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 та підпунктах 5.23-5.26 постанови від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17 
Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» смерть є актом цивільного стану. 
Згідно ч.ч. 1-3 даного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. 
Згідно ч. 1 ст. 18 даного Закону про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Таким чином, первинним етапом підтвердження державою факту смерті особи є її державна реєстрація (складення актового запису), наслідком чого є видача свідоцтва про смерть
Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Актовий запис про його смерть вчинено 07.07.2011. Із претензією (вимогою) кредитор звернувся поштовим шляхом до нотаріальної контори - 06.12.2011, вих. №2038/30-31, що підтверджується матеріалами справи. 06.01.2012 дана претензія була зареєстрована нотаріальною конторою як вхідний документ (а.с.43-44).
Відтак, колегія суді погоджується з висновком суд першої інстанції та вважає, що кредитором дотримано строки подання претензії до спадкоємців померлого боржника.
Оскільки банк пред`являє вимоги про визнання спадщини відумерлої, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, доводи апеляційної скарги про припинення іпотеки не є суттєвими та апеляційним судом не оцінюються. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий        О.Ю.Тичкова

Судді         О.В. Маміна      
Ю.М. Мальований