СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Харків Справа № 922/1397/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Тарасова І.В.,
без виклику учасників справи,
розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (вх. №2195 Х/2),
на рішення Господарського суду Харківської області від 29.09.2025 (повний текст складено 29.09.2025) у справі № 922/1397/25 (суддя Жигалкін І.П.),
за позовом Донецького обласного центру зайнятості, м. Краматорськ Донецької області,
до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, м. Харків,
про стягнення 20772,62грн

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Донецький обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення 20772,62грн завданої майнової шкоди, яка складається з виплаченої суми допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із неправомірними діями відповідача, що підтверджено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №200/5505/24, яке набрало законної сили, позивачем за період з 21.08.2024 по 18.11.2024 (включно) було виплачено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у загальній сумі 20772,62грн, чого б не здійснювалося у разі своєчасного призначення та виплати пенсії відповідачем.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.09.2025 у справі №922/1397/25 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь Донецького обласного центру зайнятості суму завданої майнової шкоди в розмірі 20772,62грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40грн.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області в порядку ч. 5 ст. 345-1 ГПК України подати суду звіт про виконання рішення Господарського суду Харківської області по справі №922/1397/25 протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.
Приймаючи рішення у даній справі, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення та підстав для стягнення з відповідача завданої шкоди в розмірі 20772,62грн.
Суд першої інстанції встановив, що виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_1 здійснювалася позивачем на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення", і така виплата відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не здійснювалася би у випадку своєчасного призначення та виплати відповідачем пенсії ОСОБА_1 , що свідчить про наявність шкоди у позивача та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою.
Місцевим господарським судом встановлено, що неправомірні дії відповідача підтверджуються судовим рішенням адміністративної юрисдикції, призвели до відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 та завдали матеріальної шкоди позивачу, яка у відповідності до ст. 1173 Цивільного кодексу України має відшкодуватися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 29.09.2025 у справі №922/1397/25 повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:
- із змісту судового рішення у справі №200/5505/24 вбачається, що суд дійшов висновку про зобов`язання Управління ПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 01.04.2024 по 23.05.2024 та з 24.05.2024 по 14.06.2024, та до страхового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, тобто, право на нарахування допомоги по безробіттю втрачено ще задовго до фактичного призначення відповідної пенсії;
- Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 №60/62, не передбачено жодних підстав для повернення коштів органом Пенсійного фонду України;
- Управлінню ПФУ не було відомо про те, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Донецькому обласному центрі зайнятості у статусі безробітної та отримувала грошову допомогу по безробіттю за період з 21.08.2024 по 18.11.2024;
- також скаржник зазначає, що ОСОБА_1 була зобов`язана повідомити про наявність у неї права на пенсію ще в момент звернення до позивача про реєстрацію її як безробітної, але не зробила цього, що свідчить про зловживання вказаною особою наданими правами;
- з огляду на викладене скаржник зазначає про відсутність підстав для повернення Управлінням ПФУ коштів в сумі 20772,62грн, оскільки в його діях не вбачається наявності всіх елементів, необхідних для відшкодування збитків, як-то відсутня протиправна поведінка та причинний зв`язок між дією та виникненням збитків.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 29.09.2025 у справі № 922/1397/25 залишено без руху; встановлено апелянту строк на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме надати до суду докази доплати судового збору у розмірі 908,40грн та докази направлення апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу відповідно до вимог ст. 259 ГПК України з урахуванням положень ст. 42 цього Кодексу (в електронній формі з використанням ЄСІТС).
У строк, визначений судом, скаржник надіслав до апеляційного суду заяву про усунення недоліків (вх. №12672 від 29.10.2025), до якої додано платіжну інструкцію АТ "Мегабанк" №5913 від 29.10.2025 на суму 908,40грн та докази надсилання копії апеляційної скарги позивачу – Донецькому обласному центру зайнятості. 
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025, у зв`язку з відпусткою судді Білоусової Я.О. для розгляду справи визначено колегію судді у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Тарасова І.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ПФУ в Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 29.09.2025 у справі №922/1397/25; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; попереджено учасників процесу, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 29.09.2025 у справі №922/1397/25 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.
06.11.2025 до Східного апеляційного господарського суду від Донецького обласного центру зайнятості надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позиція позивача ґрунтується на тому, що протиправна поведінка Управління ПФУ полягає у неправомірній відмові у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, а причинним зв`язком між протиправною поведінкою та збитками є звернення ОСОБА_1 до Покровського МЦЗ Донецької області за отриманням допомоги по безробіттю, що спричинило збитки Центру зайнятості на суму 20772,62грн. Таким чином, неправомірні дії відповідача завдали матеріальної шкоди, яка у відповідності до ст.ст. 1166, 1173 Цивільного кодексу України підлягає відшкодуванню.
07.11.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/1397/25.
Як свідчать матеріали справи, про розгляд справи у письмовому провадженні сторони повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних листів у підсистемі "Електронний суд".
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 2 ст. 273 ГПК України.
Згідно ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 ГПК України, у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться. 
За положеннями ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що ціна позову у даній справі (20772,62грн) є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.
На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якого із учасників справи про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02.07.2024 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 на підставі п. "б" ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення". За принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідач).
11.07.2024 ОСОБА_1 отримала рішення ГУ ПФУ в Харківській області про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах.
Отримавши відмову у призначенні пенсії та не маючи доходів, ОСОБА_1 20.08.2024 звернулася до Покровського міського центру зайнятості Донецької області (далі - Покровський МЦЗ) за сприянням у працевлаштуванні та отриманням допомоги по безробіттю, де згідно із поданою заявою ОСОБА_1 отримала статус безробітного в Покровському МЦЗ з 20.08.2024 (наказ № НТ240820 від 20.08.2024).
Наказом Покровського МЦЗ від 21.08.2024 № НТ240821, гр. ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю та розпочато її виплату з 21.08.2024.
Наказом Покровського МЦЗ від 19.11.2024 № НТ241119 вищезазначеній особі було припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із закінчення строку її виплати в період воєнного стану з 19.11.2024.
Наказом Покровського МЦЗ від 15.01.2025 № НТ250115 було припинено реєстрацію як безробітній, у зв`язку з поданням письмової заяви про зняття з реєстрації як безробітного або відмови від послуг з 14.01.2025.
За період з 21.08.2024 по 18.11.2024 (включно) зазначеною особою було отримано допомогу по безробіттю у загальній сумі 20772,62грн.
Статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (пп.1 п. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення").
Допомога по безробіттю та пенсія одночасно не можуть виплачуватись, окрім випадків отримання пенсії по інвалідності.
На підставі наказів Міністерства економіки України від 05.03.2024 № 5923 "Про реорганізацію державних установ Державної служби зайнятості" (зі змінами), Донецького обласного центру зайнятості від 02.10.2024 № 1177 "Про утворення філій Донецького обласного центру зайнятості», в процесі проведення реорганізації було створено Покровську філію Донецького обласного центру зайнятості, яка на теперішній час надає соціальні послуги клієнтам Державної служби зайнятості, в тому числі зареєстрованим безробітним, які на момент реорганізації перебували на обліку у Покровському МЦЗ.
За результатами опрацювання інформації з реєстру застрахованих осіб про отримання соціальних виплат, які надійшли 30.01.2025, Покровській філії Донецького обласного центру зайнятості стало відомо, що гр. ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 02.07.2024.
Враховуючи наведене та відповідно до вимог Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, затвердженого спільним Наказом Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.09.2024 №23492/439/620, Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.09.2024 №27-1 "Про затвердження Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення", Покровською філією Донецького обласного центру зайнятості було проведено розслідування страхового випадку, в результаті якого складено акт від 03.02.2025 за № 67/14.1-12-25.
У зв`язку з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду та оскаржила рішення ГУ ПФУ в Харківській області про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах.
Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 по справі №200/5505/24 зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01.04.2024 по 23.05.2024 та з 24.05.2024 по 14.06.2024 у ПрАТ "Центральна збагачувальна фабрика "Мирноградська" та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 №1788-XII, починаючи з 02.07.2024).
Згідно відповіді Відділу обслуговування громадян №18 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Донецькій області від 30.01.2025 № 0500/0221-8/8678, ОСОБА_1 перебуває на обліку у вищезазначеному управлінні, як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах з 02.07.2024.
У свою чергу, позивач вважає, що прийняття відповідачем незаконного рішення про відмову у призначенні пенсії, призвело до незаконного отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за період з 21.08.2024 по 18.11.2024 в розмірі 20772,62грн.
Згідно абз. 13 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 №792 - центр зайнятості припиняє реєстрацію-безробітного з дня досягнення зареєстрованим безробітним встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку або призначення пенсії за віком на пільгових умовах чи за вислугу років.
Пунктом 13 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі досягнення особою встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.
Таким чином, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення".
Звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом у цій справі позивач посилається на те, що у неправомірних діях (рішеннях) відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення:
1) протиправна поведінка полягає в неправомірній відмові ГУ ПФУ в Харківській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, що встановленому у рішенні адміністративного суду та має преюдиційне значення;
2) збитки - розмір виплаченої позивачем допомоги по безробіттю ОСОБА_1 ; 
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою ГУ ПФУ в Харківській області та збитками - наслідком неправомірної відмови щодо призначення пенсії за віком стало звернення ОСОБА_1 до Покровського МЦЗ за сприянням у працевлаштуванні та отриманням допомоги по безробіттю. 
Позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області з претензією від 10.02.2025, в якій наголошував про необхідність повернення та перерахування на розрахунковий рахунок Покровської філії Донецького обласного центру зайнятості виплачених ОСОБА_1 коштів за період з 21.08.2024 по 18.11.2024 в розмірі 20772,62грн, проте вказана претензія була залишена відповідачем без будь-якого реагування.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.
Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Харківської області 29.09.2025 ухвалено оскаржуване рішення у справі №922/1397/25, яким позов задоволено повністю.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 по справі №200/5505/24, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.07.2024 № 056650010542, яким безпідставно відмовлено призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Тобто, своїми неправомірними діями Управління ПФУ в Харківській області завдало позивачу матеріальну шкоду в розмірі виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в розмірі 20772,62грн, яка у відповідності до ст. 1173 Цивільного кодексу України має відшкодуватися відповідачем на користь позивача.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Частиною 1 ст. 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Колегія суддів враховує, що відповідальність органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди можлива виключно за наявності сукупності трьох обов`язкових елементів цивільного правопорушення: протиправної поведінки органу, факту завданої шкоди та причинного зв`язку між ними, адже вина презюмується. Обов`язок доведення наявності цих елементів покладається на позивача відповідно до ст. 1173 ЦК України.
Такий підхід узгоджується з усталеною судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №915/282/17, від 18.06.2018 у справі №904/1284/17, та від 07.12.2018 у справі №922/3435/17, у яких наголошено, що відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає можливість покладення відповідальності на державний орган.
Суб`єктами відповідальності, відповідно до положень ст. 1173 ЦК України, є органи державної влади або місцевого самоврядування, а відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів.
На відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 ЦК України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою; довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України (аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі №915/282/17 від 13.02.2018). 
При цьому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади може підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. 
Згідно з ч. 1 ст. 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.
Статтею 6 Конституції України закріплено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
За змістом п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №280 від 23.07.2014, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідач у цій справі - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області є органом виконавчої влади, тобто суб`єктом відповідальності у розумінні ст. 1173 ЦК України.
З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що позивачем доведено наявність усіх необхідних елементів: відповідач вчинив протиправні дії, що призвели до завдання шкоди позивачу, між цими діями та заподіяною шкодою існує безпосередній причинний зв`язок.
Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі №200/5505/24, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.07.2024 №056650010542 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового та пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 01.04.2024 по 23.05.2024 та з 24.05.2024 по 14.06.2024 у ПрАТ "Центральна збагачувальна фабрика "Мирноградська". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII, починаючи з 02.07.2024.
В ході розгляду справи №200/5505/24 адміністративним судом було встановлено незаконність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.07.2024 №056650010542, яке виявилося у безпідставній відмові у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правило дії нормативно-правових актів у часі, передбачене ч. 1 ст. 58 Конституції України та тлумачення цього положення Конституційним Судом України, оскільки зазначені доводи не мають відношення до даного спору, оскільки судове рішення не передбачає застосування норми матеріального права з порушенням цього правила, і апелянт не вказує, про яку саме норму йдеться.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції враховує, що призначення на пільгових умовах ОСОБА_1 пенсії на підставі рішення адміністративного суду, яке набрало законної сили, із встановленням дати її призначення з 02.07.2024, не є прикладом "зворотної дії закону в часі", що суперечить ч. 1 ст. 58 Конституції України, оскільки судове рішення не є актом встановлення нормативних приписів, а є актом їх застосування у редакції, яка регулювала спірні правовідносини між умовах ОСОБА_1 і Головним Управлінням Пенсійного фонду України.
Зазначений довід апелянта фактично ставить під сумнів обов`язковість судового рішення, що набрало законної сили, з порушенням п. 9 ч. 2 ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України, у межах перегляду оскаржуваного рішення господарського суду.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, протиправність дій відповідача підтверджується судовими рішеннями адміністративного суду у справі № 200/5505/24, яке має преюдиційне значення для цього спору згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність в його діях протиправної поведінки та причинного зв`язку між його неправомірними діями та виникненням у позивача збитків.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Згідно з ч. 2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного надається зазначеним у ч. 1 цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку. 
Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття зобов`язаний вживати заходів до раціонального використання коштів і забезпечення його фінансової стабільності.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.
Таким чином, виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_1 здійснювалася позивачем на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення".
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 8 та п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що Фонд загальнообов`язкового державного-соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів; виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом. Кошти бюджету Фонду використовуються на виплату забезпечення та надання соціальних послуг.
Виходячи з наведених вище положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю за рахунок коштів Фонду особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б позивачем у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 .
Внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 своєчасно не отримала призначення пенсійного забезпечення, яке їй гарантовано чинним законодавством, а Центр зайнятості безпідставно здійснив їй виплату допомоги по безробіттю як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями Пенсійного фонду та понесеними позивачем збитками.
Отже, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення", і така виплата відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення", п. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не здійснювалася б у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 , що свідчить про наявність шкоди у позивача та причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та заподіяною шкодою.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.12.2018 у справі №922/3435/17, від 10.04.2018 у справі №927/455/17 та від 13.02.2018 у справі №915/282/17.
Щодо посилання апелянта на недотримання ОСОБА_1 вимог п. 4 ч. 2 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення", то колегія суддів зауважує, що таке не спростовує преюдиційності встановленого факту порушення відповідачем призначення пенсії, та є необґрунтованим по суті, оскільки звернення з адміністративним позовом і процес його розгляду судом у зв`язку з оскарженням рішення ГУ ПФУ не належать до підстав припинення реєстрації безробітного, перелічених у ч. 1 ст.45 цього Закону.
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що після призначення пенсії на підставі судового рішення, що набрало законної сили, ОСОБА_1 добросовісно виконала вимоги п. 4 ч. 2 ст. 44 і п. 13 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення" та повідомила про це позивача.
При цьому норми чинного законодавства не встановлюють для ОСОБА_1 будь-якого обов`язку повідомляти відповідача про перебування на обліку та отримання допомоги по безробіттю у період з 21.08.2024 по 18.11.2024, тим більше, що протиправне рішення Управління ПФУ про відмову в призначенні пенсії було ухвалене 11.07.2024 – тобто до набуття нею статусу безробітної.
Як правильно встановлено місцевим судом, з чим також погоджується колегія суддів, саме неправомірна відмова Управління ПФУ у призначенні пенсії (яка відбулася першою в хронології подій) стала причиною отримання ОСОБА_1 статусу безробітної та виплати її допомоги, оскільки згідно з п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статуси безробітного і пенсіонера є взаємовиключними.
У свою чергу, обставини отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю на законних підставах (через відсутність призначеної пенсії на той момент) відповідно до ст.ст. 6, 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону "Про зайнятість населення" зумовили обов`язок позивача здійснити відповідні виплати.
Оскільки виплати ОСОБА_1 з боку позивача відбулися саме через протиправне рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії та несвоєчасне її нарахування, тому вони перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з неправомірними діями відповідача. 
Такий висновок відповідає підходу Верховного Суду у подібних справах (п. 29 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2024 у справі №902/1331/22 та визначенню збитків у розумінні ст. 22 ЦК України, що підтверджується правовою позицією, викладеною у постановах Великої палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18 (п. 6.14) та від 01.03.2023 у справі №925/556/21 (п. 8.49.6).
Судом апеляційної інстанції враховується, що відповідач як державний орган несе відповідальність відповідно до спеціальної норми ст. 1173 ЦК, яка передбачає необхідність доведення трьох елементів: протиправність дій чи рішень органу, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок. У цьому провадженні позивач довів наявність усіх складових у порядку ст. 13 та ст. 74 ГПК, і ці обставини правильно встановлені судом першої інстанції.
У свою чергу, апелянт не спростував зазначені елементи складу правопорушення, що обумовлюють задоволення позову у зв`язку з відсутністю іншого спеціального регулювання внаслідок застосування загальних норм цивільного законодавства про деліктну відповідальність. Наведені норми ЦК України є самодостатніми, тому посилання апелянта на те, що повернення коштів саме органом ГУ ПФУ не передбачене Порядком №60/62 від 13.09.2009, не маю юридичного значення, адже ОСОБА_1 не надавалися недостовірні відомості щодо її статусу, який визначався виключно протиправним рішенням відповідача.
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про доведеність позивачем наявності всіх трьох елементів правопорушення в діях відповідача, необхідних для притягнення його до відповідальності у вигляді стягнення шкоди згідно з ст. 1173 ЦК України.
За таких обставин, аргументи апелянта про те, що в діях Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області не вбачається наявності всіх елементів необхідних для відшкодування збитків (відсутні протиправна поведінка та причинний зв`язок між діями та виникненням збитків), що є обов`язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до ст. 1166 ЦК України, не приймаються судовою колегією до уваги. 
Господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст. 1173 ЦК України, та обґрунтовано враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.04.2018 у справі №927/455/17, від 15.05.2018 у справі №920/471/17, від 20.04.2018 у справі №906/579/17, від 13.02.2018 у справі №915/282/17, де вказано на те, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Оцінивши наявні докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем було доведено неправомірність дій відповідача, факт спричинення такими діями збитків та їх розмір, доведено безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями відповідача та заподіянням збитків, а тому позовні вимоги про стягнення збитків є правомірними та доведеними, відтак підлягають задоволенню.
Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції належним чином досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 29.09.2025 у справі №922/1397/25 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 29.09.2025 у справі №922/1397/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 29.09.2025 у справі №922/1397/25– залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя В.В. Лакіза 

Суддя І.В. Тарасова