ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2025 року	Львів	Справа № 380/8367/24 пров. № А/857/21307/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                        Іщук Л.П., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року, прийняте суддею Крутько О.В., у м. Львові,   в порядку письмового провадження, у справі № 380/8367/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
            
                                                               встановив:

у квітні 2024 ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі – ГУ ДПС, відповідач), в якому просив: визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення (ППР) від 18.04.2023 № 0468325-2414-1325 на суму 11 781,90 грн.; ППР від 18.04.2023 № 0468326-2414-1325 на суму 15 970,40 грн.; ППР від 18.04.2023 № 0468327-2414-1325 на суму 12 155,00 грн.; ППР від 18.04.2023 № 0468328-2414-1325 на суму 575,90 грн.; ППР від 18.04.2023 № 0468329-2414-1325 на суму 15 243,80 грн.; ППР від 18.04.2023 № 0468330-2414-1325 на суму 12 136,80 грн.; ППР від 18.04.2023 № 0468331-2414-1325 на суму 12 630,80 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 позов задоволено.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що використання, належних позивачу, як засновнику ТОВ «Корсем», на праві власності свинарників та офісу-вагової відповідає необхідній ознаці сільськогосподарського товаровиробника, що передбачає застосування до його будівель та споруд, що призначені для використання в сільськогосподарській діяльності, податкової пільги у вигляді не оподаткування таких об`єктів.
Відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/ споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2019 по справі № 0340/1905/18.
Так, належне позивачу нерухоме майно відноситься до будівель, споруд сільськогосподарського товаровиробника, бо є свинарниками та офісом-ваговою (призначене для зважування продукції), відтак призначене та використовується безпосередньо у сільськогосподарській діяльності господарюючого суб`єкта, засновником якого є позивач.
Не погодившись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, а також при не повному з`ясуванні обставин справи, які необхідно було встановити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не використовує вищевказані будівлі в господарській діяльності, оскільки не зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності (фізичною особою-підприємцем).          
Відомості про передачу в статутний фонд ТОВ «Корсем», де позивач являється засновником, вищевказані нежитлові будівлі відсутні. 
Відповідно, ГУ ДПС у Львівській області на підставі підпунктів 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу  (ПК) України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПКУ визначено суму податкового зобов`язання за платежем: Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за платежем «18010300».
Оскільки станом на момент винесення оскаржуваних ППР у контролюючого органу була інформація про неможливість використання за цільовим призначенням нежитлової будівлі позивача, податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до вимог Податкового кодексу України, а отже дії податкового органу щодо визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є правомірними.
Звертає увагу суду, що спірні нежитлові будівлі зареєстровані на фізичну особу-громадянина, а не на юридичну особу ТОВ «Корсем», а відтак не звільняються від оподаткування.
Сам факт створення позивачем юридичної особи, яка використовує спірні об`єкти нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності, за діючого правового регулювання, не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. 
Разом із тим, при вирішенні питання щодо наявності у позивача пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, просить врахувати, що позивачем не надано жодних доказів безпосереднього ним використання у сільськогосподарській діяльності вищезазначених об`єктів нерухомості. Не надано також і доказів передачі таких об`єктів до складу майна ТОВ «Корсем» позивачем, як засновником (власником) товариства.
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать виробничо-господарська будівля вагова-офіс та свинарники, які знаходяться за адресою: Львівська область, Радехівський район, село Забава:
- нежитлова будівля, вагова-офіс, загальною площею 44,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 906,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 1172,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 971,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 933,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 935,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 1220,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 є засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Корсем» (далі як і раніше ТОВ). 
Відповідно до інформації із ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ТОВ «Корсем» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, що відносяться до діяльності сільськогосподарських товаровиробників, а також розведення свиней.
ТОВ «Корсем» у своїй діяльності використовує належні ОСОБА_1 на праві приватної власності виробничо-господарську будівлю вагову-офіс та свинарники.
ГУ ДПС у Львівській області прийняло ППР від 18.04.2023, якими визначено зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, (податковий період 2022 рік): №0468325-2414-1325 на суму 11781,90 грн; №0468326-2414-1325 на суму 15870,40 грн; №0468327-2414-1325 на суму 12155,00 грн; №0468328-2414-1325 на суму 575,90 грн; №0468329-2414-1325 на суму 15243,80 грн; №0468330-2414-1325  на суму 12136,80 грн; №0468331-2414-1325 на суму 12630,80 грн.
Позивач вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними і такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.
Водночас, підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку («ж»).
Таким чином, вказаною нормою законодавець передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з прив`язкою до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю - сільськогосподарський товаровиробник, а також його зв`язку з фактом віднесення будівель до певного класу та особливістю експлуатації такі не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Тобто звільняється від оподаткування об`єкт нежитлової нерухомості, який призначений для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності, а не який безпосередньо використовується у сільськогосподарській діяльності.
Закон не пов`язує належність об`єктів нерухомого майна, до таких, що не є об`єктами оподаткування з їх безпосереднім використанням у своїй діяльності.
Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами «е» та «і», на відміну від пункту «ж». Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («е»), сільськогосподарський товаровиробник («ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («з»), релігійні організації («и»), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («ґ»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («і»), будівлі промисловості («є») тощо).
Тобто, закон не обумовлює застосування положень абзацу «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України щодо звільнення від оподаткування окремих видів нерухомого майна сільгоспвиробників обов`язковим отримання доходу від використання такого майна в господарській діяльності.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів передачі позивачем вказаних будівель в оренду, лізинг чи позичку.
Додатковою обов`язковою умовою для звільнення від оподаткування є приналежність такого об`єкта сільськогосподарському товаровиробнику.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній до 31 грудня 2021)  сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу  - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
01 січня 2022 набрав чинності Закон від 30 листопада 2021 за № 1914-IX, яким виключено у підпункті 14.1.235 слова та цифри «для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу».
Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України від 18.01.2001 № 2238-III «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
В наведеному вище визначенні відсутній поділ сільськогосподарських товаровиробників на фізичних та юридичних осіб.
Так, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Згідно з абзацом 2 статті 1 Закону України від 23.09.2008 № 575-VI «Про сільськогосподарський перепис», виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Таке правозастосування також ґрунтується на висновках Верховного Суду, наведених у постанові від 21 травня 2024 у справі № 600/5153/23.
У постанові від 04 березня 2021 у справі № 500/2782/18 Верховний Суд вказав, що з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, суди мали встановити, чи наділений він статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та встановити факт використання позивачем спірної нежитлової будівлі як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.
Так, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.
Підкласами класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) є: будівлі для тваринництва, будівлі для птахівництва, будівлі для зберігання зерна, будівлі силосні та сінажні, будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, будівлі тепличного господарства, будівлі рибного господарства, будівлі підприємств лісівництва та звірівництва, будівлі сільськогосподарського призначення інші.
Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належать виробничо-господарська будівля вагова-офіс та свинарники, які знаходяться за адресою: Львівська область, Радехівський район, село Забава, щодо яких контролюючим органом нараховано податкові зобов`язання за звітний 2022 рік.
Таким чином, оскільки вказані нежитлові будівлі належать до будівель для тваринництва, то такі можна віднести до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що відповідачем не заперечується.
Наведені обставини свідчать про те, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, що підтверджує його статус як сільськогосподарського товаровиробника, а належні позивачу як засновнику ТОВ «Корсем» на праві власності об`єкти нерухомості (свинарники та офіс-вагова) є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, відтак, як наслідок, такі не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Такий правовий висновок сформував Верховний Суд у постанові від 21 травня 2024 у справі № 600/5153/23.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що податковим органом не доведено порушення позивачем вимог пп. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а тому судом першої інстанції правомірно скасовано спірні податкові повідомлення-рішення.
Судом першої інстанції вірно враховано, що оподаткування спірних об`єктів нерухомого майна позивача неодноразово було предметом судового розгляду, та у справах № 380/770/20, № 380/23824/21, № 380/25862/21, № 380/2379/23 винесено рішення на користь позивача, у яких встановлено відсутність підстав для оподаткування таких об`єктів.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення – без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-                                                      
                                                              постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року у справі № 380/8367/24 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.    

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар