ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/3426/25	
                                                                                Суддя І інстанції – Притула К.М.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Коршуна А.О.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року у справі №340/3426/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила:
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 27.01.2022 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії обрахованої на підставі Закону України «Про державну службу» на підставі заяви від 27.01.2022 року та рішення №935130129426 від 01.02.2022 року Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та виплатити різницю недотриманого пенсійного забезпечення.           Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано  протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 27.01.2022 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії обрахованої на підставі Закону України «Про державну службу» на  підставі заяви від 27.01.2022 та рішення №935130129426 від 01.02.2022 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та виплатити різницю недотриманого пенсійного забезпечення.
Не погодившись з рішенням суду першої Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Вказує на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не є належним відповідачем у цій справі, оскільки після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, за принципом екстериторіальності розглянуто заяву та прийнято рішення від 01.02.2025 №935130129426 про відмову в проведенні перерахунку пенсії відповідно до норм Закону України «Про державну службу». Відповідач вказує на те, що за своєю суттю заява позивача є заявою про перерахунок пенсії на підставі нової довідки про розмір заробітної плати, а не про переведення її на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України №3723-ХІІ. При цьому позивач отримує пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та з 29.03.2006 по 31.03.2007 отримувала пенсію по інвалідності ІІІ групи за нормами Закону України «Про державну службу» № 1058-IV (далі – Закон № 1058 – IV).
16.11.2010 на підставі заяви, позивачці призначено дострокову пенсію за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства, згідно із Законом України «Про державну службу» № 3723 (далі  - Закон № 3723).
З 01.04.2015 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено, відповідно до Закону України  від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», оскільки позивач працювала на посаді, віднесеної до категорії посад державних службовців.
23.12.2016 на підставі заяви позивачки, її було переведено на дострокову пенсію за віком, як  матері особи з інвалідністю дитинства відповідно до Закону № 1058.
27.01.2022 ОСОБА_1 подано до Головного управління заяву про переведення на пенсію за віком за нормами Закону України «Про державну службу» № 889 (далі – Закон № 889) (а.с.11).
Подану заяву та долучені до неї документи розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, рішенням якого від 01.02.2022 року №935130129426 позивачку переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 889 з 27.01.2022 року (а.с.34).
В результаті проведеного перерахунку розмір пенсії за віком за нормами Закону № 889 з 27.01.2022 склав 10595,41 грн (17659,02 грн (4670,00 грн (посадовий оклад) + 300,00 грн (надбавка за ранг) + 2335,00 грн (надбавка за вислугу років ) + 10354,02 грн (середній розмір надбавок, премій та інших виплат за грудень 2021 року) х 60 %).
Рішенням від 27.12.2024 № 935130129426 ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком як матір особи з інвалідністю з дитинства відповідно до Закону № 1058 з 27.01.2022 (а.с.40-41).
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду з адміністративним позовом.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VIII, пунктом 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Так згідно з пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За приписами частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XI на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).
Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №591/6970/16-а. 
Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Перерахунок пенсії за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством. Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, а наявність правових підстав для переведення позивачки на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених пунктами 10 та 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 25 травня 2023 року у справі №580/3805/22, ані розділ ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, ані стаття 37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII особам, яким до 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII. Верховний Суд вважає безпідставним висновок судів попередніх інстанцій про відсутність у позивачки права на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII з підстави, що за вказаним законом їй вже призначалась пенсія.
Верховний Суд у наведеній справі виснував, що для правильного вирішення спору необхідно встановити, чи займала позивачка станом на 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) посаду державної служби та який стаж державної служби вона мала станом на зазначену дату, оскільки норми розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ пов`язують збереження в особи права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №3723-XII з наявністю в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже те, як правильно зробив висновок суд першої інстанції, той факт, що позивачу раніше було призначено пенсію відповідно до Закону №3723-XII, не позбавляє її права перейти з пенсії за віком, яку вона отримує наразі за Законом №1058-IV, на пенсію в межах дії Закону №889-VIII, адже за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись із заявою про переведення пенсії за іншим законом. Одержавши заяву позивачу про переведення на пенсію за іншим законом, відповідач міг виходити лише з оцінки об`єктивних обставин, тобто відповідного права особи, яке вона має, або ж відсутності такого права (наприклад за відсутності необхідного стажу роботи на посадах державної служби станом на відповідний момент часу).
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням № 935130126426 від 01.02.2022 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с.34).
В подальшому рішенням № 935130126426 від 27.12.2024 року позивачу здійснено перерахунок пенсії за віком «у зв`язку з уточненням даних в ЕСП, 27.01.2022» відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.40).
Враховуючи те, що позивачу рішенням № 935130126426 від 01.02.2022 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», суд апеляційної інстанції вважає протиправними дії відповідача щодо здійснення позивачу перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідачем не надано доказів того, що позивач зверталася до відповідача із заяво про перехід з пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» призначеної їй у 2022 році на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Переведення/призначення іншого виду пенсії можливе виключно на підставі поданої пенсіонером заяви, натомість доказів того, що позивач зверталася до відповідача з такою заявою пенсійним органом не доведено.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання пенсійного органу як на підставу для перерахунку пенсії позивача про те, що такий перерахунок здійснено «у зв`язку з уточненням даних в ЕСП, 27.01.2022», оскільки чинне законодавство не передбачає такої підстави для перерахунку пенсії. Доказів того, що пенсійним органом у встановленому законом порядку було переглянуто рішення № 935130126426 від 01.02.2022 року суду не надано.
Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 27.01.2022 року.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не є належним відповідачем у цій справі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що саме відповідачем здійснено перерахунок позивачу пенсії за віком «у зв`язку з уточненням даних в ЕСП, 27.01.2022» відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.40).
Безпідставними є доводи апеляційної скарги і про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, оскільки перерахунок позивачу пенсії за віком «у зв`язку з уточненням даних в ЕСП, 27.01.2022» відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» здійснено з 27.12.2024 року (а.с.40), як наслідок позивач звертаючись до суду з цим позовом 22.05.2025 року дотрималася шестимісячного строку звернення до суду.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун