Єдиний унікальний номер справи № 758/3716/20
Провадження №22-ц/824/11734/2025

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2025 року місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Журби С.О., 
суддів Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря Павлової В.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , Державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дворака Руслана Володимировича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни, ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, третя особа: Гаражний автокооператив «Вікторія» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан,

В С Т А Н О В И В:
26 березня 2020 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідачів.
Позов обґрунтований тим, що за результатами здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель, що перебувають у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Двораком Р.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.04.2016 № 29373156, яким за ОСОБА_1 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме: гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 . 
В подальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.04.2021 № 57672585, а саме зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_2 . 
Надалі, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.07.2021 № 59155892, а саме зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Курсор-Авто». 
Як вказує представник Київської міської ради, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Курсор-Авто», чи будь-яким іншим особам у власність чи користування не приймалось.
Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року №16/890 проведено обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження від 31 січня 2020 року №20-0050-07.
Враховуючи вищевикладені обставини, Київська міська рада не погоджується з діями приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Дворака Р.В. та приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Падалки Р.Ю., вважає їх такими, що прийняті у спосіб, що суперечить нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), а запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна таким, що підлягає скасуванню. 
З наведених підстав позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Дворака Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.04.2016 № 29373156 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 908705580000 за ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.04.2021 № 57672585 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 983517080385 за ОСОБА_2 .
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Дворака Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.04.2016 № 29373156 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 908705580000 за ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.04.2021 № 57672585 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 983517080385 за ОСОБА_2 . В іншій частині позовних відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Київської міської ради судовий збір в розмірі по 2 101,0 грн з кожного.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 08 травня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Курсор - Авто» подало апеляційну скаргу, у якій зазначило, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що ОСОБА_1 як член Гаражного кооперативу «Вікторія» повністю внесла пай та користуючись правом, визначеним ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», набула право власності на гараж та зареєструвала таке право у відповідності до вимог чинного законодавства.
Зазначають, що суд неправильно розтлумачив норми п.п. 41, 42 та 81 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та не звернув уваги, що вказаним Порядком не вимагається надання реєстратору для реєстрації права власності на гараж, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності гаражного кооперативу, документів на підтвердження права власності чи користування земельною ділянкою, документів про введення в експлуатацію таких об`єктів та документів про присвоєння поштової адреси.
На переконання апелянта державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, здійснена правомірно та законно. Звертає увагу, що гараж побудований на території Гаражного кооперативу «Вікторія» за адресою місцезнаходження кооперативу. Отже, гараж мав вже присвоєну адресу. Будівництво гаражів здійснювалося ще у 1990 році. Земельний кодекс УРСР 1970 року, який втратив чинність з 15 березня 1991 року, не містив регулювання питання виділення земельної ділянки під гаражно-будівельні кооперативи. Після набрання чинності новим Земельним кодексом Гаражним кооперативом «Вікторія» були вжиті відповідні заходи по оформленню земельних ділянок та отримано погодження місце розташування об`єкта, отриманий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Наразі процес оформлення земельної ділянки триває. В той же час, фактичне користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного. Київська міська рада більше 30 років не ставила під сумнів законність користування гаражним кооперативом «Вікторія» земельною ділянкою на АДРЕСА_1 та будівництво на ній гаражів. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
У судове засідання, призначене на 13 листопада 2025 року, з`явився представник позивача.
Інші учасники в судове засідання не прибули, про розгляд справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направляли.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
В ході розгляду справи судом було встановлено, що Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва та за результатами складено Акт обстеження земельної ділянки № 20-0050-07, за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження від 31 січня 2020 року №20-0050-07.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що державним реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Двораком Р.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.04.2016 року №29373156 за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , загальною площею 54,5 кв. м за адресою місцезнаходження гаражного автокооперативу «Вікторія»: м. Київ, Подільський район, проспект Правди, 39, підставою виникнення права власності стала довідка, серія та номер: 50, видана 04.04.2016 року, видавник: Гаражний автокооператив «Вікторія».
Відповідно до Довідки гаражного автокооперативу «Вікторія» від 04.04.2016 № 50 ОСОБА_1 є дійсно членом гаражного автокооперативу та власником гаражу № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , за адресою: НОМЕР_3 , м. Київ, проспект Правди, 39, який побудований господарчим способом та введений в експлуатацію 1990, сума паю в розмірі 1500,00 грн станом на 2015 рік сплачена у повному обсязі. Довідкою також засвідчено, що за рішенням Київської міської ради від 23.10.2013 № 342/9830 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 54,5 га для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.
В подальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.04.2021 № 57672585, а саме зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_2 . 
Надалі, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.07.2021 № 59155892, а саме зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Курсор - Авто».
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка, на якій розташований гараж пл. 54,5 кв м, який ідентифікується згідно технічної документації як гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , на АДРЕСА_1 , перебуває у власності територіальної громади м. Києва. Рішення про передачу у користування чи власність земельної ділянки гаражному кооперативу не приймалося, договори про передачу в оренду не укладались, у встановленому законом порядку не виникало права користування або власності на земельну ділянку Здійснюючи реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на підставі довідки ГК «Вікторія» від 04.04.2016 № 50 про виплату паю державний реєстратор не перевірив наявність у кооперативу прав на земельну ділянку, на якій розташований гараж. 
Як убачається з апеляційної скарги, переважна більшість її доводів фактично повторюють позицію, заявлену в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:
«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»
З огляду на зазначене апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Окремо колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що гараж був побудований у 1990 році і на той момент законодавство взагалі не регулювало питання виділення земельної ділянки під гаражно-будівельні кооперативи. 
За приписами ст. 16 Земельного кодексу УРСС, який був прийнятий 8 липня 1970 року і діяв до 15 березня 1991 року, надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. Порядок порушення і розгляду клопотань про надання земельних ділянок встановлюється Радою Міністрів Української РСР. 
Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу УРСС, приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї 
ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.
Вказаними нормами спростовуються доводи апелянта про те, що законодавство не регулювало питання виділення земельної ділянки під гаражно-будівельні кооперативи. 
Як вже було встановлено судом першої інстанції кооперативу не здійснювалося виділення земельної ділянки, а земельна ділянка, на якій розташований гараж, який ідентифікується згідно технічної документації як гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , на АДРЕСА_1 , перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва.
03 серпня 2001 року прийнято розпорядження Київського міського голови №969-г від 03 серпня 2001 року «Про погодження місць розташування об`єктів». В подальшому на підставі рішення Київської міської ради №342/9830 від 23 жовтня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному кооперативу «Вікторія» на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» гаражному кооперативу «Вікторія» був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1,45 га в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.
Разом з тим, вказане розпорядження Київського міського голови № 969-г від 03 серпня 2001 року «Про погодження місць розташування об`єктів» та рішення Київської міської ради № 342/9830 від 23 жовтня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки гаражному кооперативу «Вікторія» на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки», не є рішеннями про передачу якоїсь конкретної земельної ділянки у користування чи у власність гаражному кооперативу «Вікторія».
Договори оренди земельної ділянки з гаражним кооперативом «Вікторія» не укладалися.
Як вбачається з матеріалів справи, Київська міська рада також не приймала рішень про передачу у користування чи у власність земельної ділянки.
Доводи апелянта з приводу відсутності необхідності подавати документ про право власності або користування земельною ділянкою для реєстрації права власності є неспроможними з огляду на те, що будь-яке будівництво здійснюється на земельній ділянці, яка відведена для цього, а будівництво яке здійснене на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без необхідних документів чи з суттєвими порушеннями норм, фактично являється самочинним. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України,апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Курсор-Авто» залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана 

К.П. Приходько